Провадження № 2-о/638/324/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Яковлевої В.М..,

присяжних: Печеного О.П., Бондарєва Д.Є.,

за участі секретаря судового засідання Сікорського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про оголошення особи померлою

установив:

06 жовтня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Олена Канарська через систему «Електронний суд», звернулась до Шевченківського районного суду м. Харкова із заявою про оголошення особи померлою.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.02.2024 № 777 батько ОСОБА_1 командир бойової машини командир 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 24.02.2024 в районі населеного пункту Работине Пологівського району Запорізької області.

В свою чергу, згідно акту службового розслідування від 19.03.2024, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 № 803, встановлено наступні обставини.

Так на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 441/250/79/141 сержант ОСОБА_2 виконував бойове завдання в районі населеного пункту Работине Пологівського р-ну Запорізької області, в ході якого зник безвісти.

Відповідно до витягу з журналу ведення бойових дій НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 інв. № 252/79/141 від 25.12.2023, 24.02.2024 о 05 год. 30 хв. надійшла інформація, що ворог розпочав штурмові дії по позиціях військ, розпочався стрілецький бій. О 05 год. 45 хв. надійшла інформація, що стрілецький бій завершився, ворожі війська відступили, наші війська втримали позицію.

О 05 год. 50 хв. отримано інформацію про те, що в ході стрілецького бою з ворогом загинув сержант ОСОБА_2 . У зв`язку з інтенсивністю бойових дій тіло не евакуйоване, у зв`язку з чим, вважати таким, що зник безвісти.

Також заявник зазначає, що в своїх поясненнях військовослужбовці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що 22.02.2024 ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали на бойові позиції в район населеного пункту Работине. При вході на позицію військовослужбовці отримали завдання зайняти визначений окоп. У ході окопування на позиції, ОСОБА_2 виконував завдання із прикриття інших військовослужбовців групи. У ході утримання позиції та відбиття атак ворога, військовослужбовці перебували під постійним ворожим мінометним обстрілом, від якого намагалися укритися у бліндажах, що перебували поруч.

У ході чергового ворожого обстрілу 24.02.2024, під час переміщення до бліндажу, ОСОБА_4 став свідком поранення ОСОБА_2 ОСОБА_4 повернувся до пораненого ОСОБА_2 , щоб надати йому допомогу, однак ОСОБА_2 ознак життя не подавав, на оклики не реагував, не рухався. ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 намагалися перемістити ОСОБА_2 з відкритої ділянки, однак через відновлення обстрілу це їм не вдалося. Можливості евакуювати ОСОБА_2 не було через тривалі обстріли місцевості.

Таким чином, з матеріалів службового розслідування вбачається наявність фактів, які свідчить про те, що ОСОБА_2 зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають підстави припустити його загибель у зв`язку з воєнними діями, а тому є підстави для оголошення останнього померлим.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 12.06.2025 відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено в порядку окремого провадження.

Представник заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 подала пояснення по справі, у яких вказав, що передумовами для оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями є: закінчення воєнних дій. Воєнні дії на території України тривають у зв`язку з повномасштабною агресією Російської Федерації, внаслідок чого відповідно до положень Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII (зі змінами) на всій території України указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України.

Тобто, факт початку та завершення воєнних дій передбачає прийняття відповідних рішень уповноваженими суб`єктами владних повноважень. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами) та в подальшому наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (далі Перелік), станом на дату зникнення безвісти ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) територія, на якій останній зник безвісти (н.п. Роботине, Запорізької області), була територією, на якій велись активні бойові дії. Станом на дату надання цих пояснень, відповідно до того ж Переліку, вказана територія перебуває на окупованій території і на ній проводяться бойові дії і у зв`язку з цим пошукові заходи не завершені.

Зважаючи на зазначене вище, військова частина НОМЕР_1 вважає, що воєнні дії у розумінні ч. 2 ст. 46 ЦК України на території, де зник безвісти батько заявниці, не завершились, в силу чого у суду відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 та оголошення його померлим.

Також Військова частина НОМЕР_1 просить суд звернути увагу на те, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку з воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій. Слід звернути увагу на те, що як вказує Заявник, оголошення загиблим ОСОБА_2 під час виконання військового обов`язку, в тому числі, потрібно для отримання одноразової грошової виплати після його загибелі, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, а тому у такому випадку виникає спір про право, який необхідно вирішувати в порядку позовного, а не окремого провадження.

При цьому інші близькі родичі до розгляду даної справи не залучені, зокрема:- ОСОБА_5 (яка згідно паспорту ОСОБА_2 є його дружиною);- ОСОБА_6 (яка є матір`ю ОСОБА_2 );- ОСОБА_7 (який є братом ОСОБА_2 )

Представник заінтересованої особи Міністерство оборони України подав додаткові пояснення по справі, у яких зазначив, що відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.02.2024 № 777 батько заявниці командир бойової машини-командир 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 24.02.2024 в районі населеного пункту Работине Пологівського району Запорізької області.

Відповідно до пункту 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 730), Міністерство оборони України є окремою юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Разом з цим, є визначальним той факт, що ОСОБА_2 не займав жодної посади в штаті саме Міністерства оборони України, як юридичної особи, військової служби безпосередньо в Міністерстві оборони України не проходив, а отже, будь-які безпосередні правовідносини між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України місця не має.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву з підстав, зазначених в ній та просили суд її задовольнити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, у яких просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги заявника, викладені в її заяві, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.02.2024 № 777 батько ОСОБА_1 командир бойової машини командир 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 24.02.2024 в районі населеного пункту Работине Пологівського рану Запорізької області.

Згідно акту службового розслідування від 19.03.2024 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 № 803 встановлено наступні обставини.

На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 № 441/250/79/141 сержант ОСОБА_2 виконував бойове завдання в районі населеного пункту Работине Пологівського району Запорізької області, в ході якого зник безвісти.

Відповідно до витягу з журналу ведення бойових дій НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 інв. № 252/79/141 від 25.12.2023, 24.02.2024 о 05 год. 30 хв. надійшла інформація, що ворог розпочав штурмові дії по позиціях військ, розпочався стрілецький бій. О 05 год. 45 хв. надійшла інформація, що стрілецький бій завершився, наші війська втримали позицію.

В свою чергу, о 05 год. 50 хв. отримано інформацію про те, що в ході стрілецького бою з ворогом загинув сержант ОСОБА_2 , у зв`язку з інтенсивністю бойових дій тіло не евакуйоване, у зв`язку з чим, вважати таким, що зник безвісти.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що у своїх поясненнях військовослужбовці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили наступне.

Так 22.02.2024 ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали на бойові позиції в район населеного пункту Работине. При вході на позицію військовослужбовці отримали завдання зайняти визначений окоп. У ході окопування на позиції, ОСОБА_2 виконував завдання із прикриття інших військовослужбовців групи. У ході утримання позиції та відбиття атак ворога, військовослужбовці перебували під постійним ворожим мінометним обстрілом, від якого намагалися укритися у бліндажах, що перебували поруч.

У ході чергового ворожого обстрілу 24.02.2024, під час переміщення до бліндажу, ОСОБА_4 став свідком поранення ОСОБА_2 ОСОБА_4 повернувся до пораненого ОСОБА_2 , щоб надати йому допомогу, однак ОСОБА_2 ознак життя не подавав, на оклики не реагував, не рухався. ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 намагалися перемістити ОСОБА_2 з відкритої ділянки, однак через відновлення обстрілу це їм не вдалося. Можливості евакуювати ОСОБА_2 не було через тривалі обстріли місцевості. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Суд вказує, що відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Як вбачається з роз`яснень, наданих у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Постановою КЦСВС від 26.02.2024 року у справі № 686/9938/23 висловлено позицію, згідно якої громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення заяви про оголошення військовослужбовця померлим, Верховний Суд виходив із того, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами, для оголошення особи загиблою під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-українській війні від дня вірогідної смерті особи.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що з урахуванням конкретних обставин справи, оголошення особи померлою можливе і після спливу шести місяців з дня настання відповідної події. У цій справі апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог частини другої статті 46 ЦК України, вказавши, що шестимісячний строк, передбачений цією нормою, слід обраховувати з моменту настання події, а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, (в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).

У цьому наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (п.п. 81 85).

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року №15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням 2 ч. 2 ст. 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (п. п. 94, 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності».

Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, а саме: відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників.

Підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

При зверненні із заявою про визнання особи померлиою заявник зазначає, що рішення суду їй необхідне для оформлення спадщини та отримання соціальних виплат, передбачених законодавством України.

Суд зазначає, що не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою.

Водночас частиною другою статті 20 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).

Судове рішення, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану буде видано Свідоцтво про смерть особи.

Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата, якою згідно з ч.3 ст.46 ЦК України може вважатись дата можливої загибелі, яка буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні.

Після набрання законної сили таке рішення суду про оголошення особи померлою надсилається або надається, крім органу державної реєстрації актів цивільного стану, також нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Аналізуючи зазначені норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, а також тривалий час відсутності будь-якої інформації щодо місцезнаходження ОСОБА_2 , його перебування у полоні, відсутність тіла, зважаючи на те, що він зник за обставин, що загрожували йому смертю, суд дійшов висновку, що заяву необхідно задовольнити в частині оголошення особи померлою та зазначення дати смерті останнього, яка є вірогідною за вищевказаних обставин та що відбулася в даному населеному пункті.

Керуючись ст.2, 4, 10, 76-80, 89, 90, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 305-309, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про оголошення особи померлою задовольнити частково.

Оголосити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , уродженця м. Житомир) померлим під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України в населеному пункті Работине Пологівського району Запорізької області.

Вірогідною датою смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , уродженця м. Житомир), вважати 24.02.2024.

В іншій частині в задоволенні заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 , адреса листування: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса 10014, м. Житомир, Майдан Соборний, 1, код ЄДРПОУ - 42506517.

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 .

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 .

Заінтересована особа: Міністерство оборони України, адреса 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ - 00034022.

Повний текст рішення складено та проголошено 08 грудня 2025 року.

Суддя В.М. Яковлева

Присяжні: О.П. Печений

Д.Є. Бондарєв