справа № 619/5709/25
провадження № 2-п/619/38/25
Ухвала

08 грудня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянула у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення по справі № 619/5709/25,

імена (найменування) учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості.

Питання, що вирішується ухвалою.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 4646508 від 13.05.2024 в сумі 153235,10 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

До суду 18.11.2025 від представника відповідача адвоката Кірюшина А.А. в системі «Електронний суд» надійшла заява, у якій просить скасувати заочне рішення з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. У обґрунтування заяви зазначено, що відповідач категорично не погоджується із ухваленим заочним рішенням, оскільки вважає, що воно постановлене з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, а також на підставі неповного, поверхневого та неналежного дослідження доказів, поданих Позивачем. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції безпідставно визнав доведеними факти укладення між сторонами кредитного договору, фактичного передання грошових коштів у кредит на його виконання, а також переходу до позивача права вимоги за таким договором. Однак, на думку відповідача, ці твердження не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях та формальному підході. Відповідач наголошує, що позивач не довів жодного з ключових фактів, на які спирається його позов, а саме: факту укладення кредитного договору; факту надходження грошових коштів відповідачу як позичальнику; факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Відсутність таких доказів свідчить про те, що позивач не виконав свій обов`язок щодо доведення обставин, на які він посилається, а отже, суд не мав законних підстав для задоволення позову. Саме наявність таких процесуальних порушень є безумовною підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду у загальному чи спрощеному позовному провадженні. Надані позивачем копії документів належними і допустимими доказами, хоча вони не містять інформації, яка б безпосередньо підтверджували укладення договору саме відповідачем, отримання ним одноразового ідентифікатора, здійснення ним дій щодо підписання договору чи реєстрації в інформаційній системі кредитодавця. У позові позивач стверджує, що нібито між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 13.05.2024 було укладено договір споживчого кредиту, а згодом право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором факторингу. Крім того, позивач визначає суму заборгованості в розмірі 153235,10 грн, посилаючись на власний розрахунок, що включає тіло кредиту, проценти первісного кредитодавця та проценти самого позивача. Однак усі ці твердження подані лише у формі заяв позивача та не підтверджені жодною первинною фінансовою документацією, яка могла б засвідчити фактичне здійснення переказів, нарахувань та їх призначення. Як докази позивач надав виключно електронні копії документів, походження яких не встановлене, автентичність яких не підтверджена, а зміст яких легко може залежати від волі та дій лише однієї заінтересованої сторони - кредитодавця. Наявність електронних копій не доводить факту підписання договору відповідачем, не доводить отримання коштів, не доводить погодження умов кредитування, не доводить отримання одноразового коду та його використання для підписання договору. Відповідач наголошує, що жодних дій, які могли б свідчити про реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створення особистого кабінету, отримання одноразового ідентифікатора або використання його для укладення договору, він не здійснював. Позивач не надав суду жодного технічного доказу таких дій, зокрема: відомостей логування системи, журналів подій, історії надсилання СМС, підтвердження доставки таких СМС, підтвердження фактичного введення коду в систему, IP-даних, технічних даних авторизації тощо. При цьому позивач обмежився лише загальними посиланнями на укладення електронних договорів, не показавши суду, яким чином конкретна оферта була надіслана саме відповідачу, як саме він з нею ознайомився, чи існувала технічна можливість для здійснення всіх названих дій і хто саме їх виконував у системі. Позивач не пояснив, яким чином він ідентифікував саме відповідача при укладенні договору, не надав жодних доказів того, що номер телефону, на який нібито надсилались коди, належить саме відповідачу, чи що цей номер взагалі використовувався ним у комунікації з кредитодавцем. Щодо тверджень про перерахування коштів, то надані позивачем листи платіжної організації не містять жодного посилання на конкретний договір, не вказують підставу перерахування, не містять даних про ініціатора транзакції, не містять даних про те, що переказ здійснювався саме як кредит за конкретним договором. Таким чином, такі документи не підтверджують факту передачі кредитних коштів відповідачу та не можуть слугувати підставою для визнання заборгованості. Водночас розрахунки заборгованості, подані різними юридичними особами, також не є первинними документами і не доводять факту існування боргу. Вони відображають лише внутрішні обчислення позивача, що не підтверджують факту реального надходження чи витрачання коштів. Щодо розміру процентів, які позивач вимагає стягнути, слід зауважити, що зазначені суми явно не відповідають пропорційності та розумності у відносинах між кредитором та позичальником. Позивач заявляє, що загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 153235,10 грн, з яких 29899,97 грн - це основний борг, 106292,13 грн - проценти, нараховані первісним кредитодавцем та 17043,00 грн - проценти, нібито нараховані позивачем у період з 01.04.2025 по 08.05.2025. Таким чином, за твердженням позивача, нараховані ним проценти за вказаний короткий період складають суму, яка перевищує основну заборгованість більш ніж у півтора рази, що явно демонструє непропорційність та відсутність балансу прав і обов`язків між сторонами. Наявність такої диспропорції свідчить про те, що вимога позивача щодо стягнення процентів є явно завищеною і суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, оскільки встановлює непропорційно великий тягар для споживача, що порушує його інтереси як слабшої сторони у договорі споживчого кредиту. Також слід врахувати, що договір факторингу, укладений між первісним кредитодавцем та позивачем, не надає останньому права самостійно нараховувати проценти за Кредитним договором, укладеним між первісним кредитодавцем і відповідачем. Відповідно, твердження позивача про нарахування 17043,00 грн процентів у період з 01.04.2025 по 08.05.2025 не має належного документального підтвердження та порушує принципи справедливості та добросовісності договірних відносин, оскільки не передбачено умовами оригінального кредитного договору та договору факторингу. Таким чином, вимога позивача про стягнення процентів у заявленому розмірі є непропорційною, завищеною та неправомірною, порушує баланс договірних прав та обов`язків, суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, що закріплені у цивільному законодавстві та загальних конституційних засадах верховенства права. Таким чином, відсутність у матеріалах справи належних і переконливих доказів укладення кредитного договору, відсутність доказів отримання кредитних коштів, відсутність доказів переходу права вимоги, а також відсутність технічних доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо підписання договору або користування системою кредитодавця свідчать про безпідставність позову та необґрунтованість ухваленого заочного рішення.

Представник відповідача адвокат Кірюшин А.А. не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направивши в системі «Електронний суд» заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності та залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, а рішення по справі 619/5709/25 від 05.11.2025 без змін, посилаючись на те, що кредитний договір №4646508 від 13.05.2024, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем, є чинним, дійсним та таким, що повністю відповідає вимогам цивільного законодавства України, а також спеціального законодавства у сфері електронної комерції. Порядок укладення електронного договору, правові наслідки його підписання та підтвердження волевиявлення сторін детально наведені позивачем у позовній заяві з посиланням на відповідні нормативно-правові акти. Відповідно до ст. 205, 207, 639 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися в електронній формі, а електронний документ, підписаний належним способом, прирівнюється до письмового. Спеціальні норми Закону України «Про електронну комерцію» (ст. 3, 8, 11, 12) передбачають, що електронний договір укладається шляхом акцепту оферти, а підписання здійснюється, зокрема, одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем/кодом), який підтверджує: факт ідентифікації особи; її волевиявлення; погодження з умовами договору. Таким чином, підписання договору одноразовим ідентифікатором «53601» - це належна форма підпису в розумінні ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», що підтверджується усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема постановами від 20.05.2020, 16.12.2021, 27.04.2023). Позивач надав суду всі необхідні електронні та письмові докази, які прямо підтверджують факт укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема: електронний паспорт кредитного договору та умови кредитування, що містять усі істотні умови, передбачені ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України; довідку платіжного провайдера, яка підтверджує перерахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 ; картку обліку договору та журнал подій, які відображають дату, час та спосіб авторизації Відповідача в ІТС кредитодавця; розрахунок заборгованості, який є первинним бухгалтерським документом, оформленим відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ст. 7679 ЦПК України зазначені документи є належними, допустимими та достовірними доказами факту отримання кредиту, користування ним та виникнення заборгованості. Первісним кредитором у повному обсязі були нараховані проценти за користування кредитом у сумі 106292,13 грн, що підтверджується наданим розрахунком. У межах чинного договору факторингу право вимоги, разом з уже сформованою заборгованістю, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відповідності до ст. 512516 ЦК України. Після переходу права вимоги фактором були нараховані додаткові проценти в сумі 17043 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості та відповідає умовам договору і вимогам законодавства. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості є законними, доведеними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами відповідно до вимог ст. 12, 7681 ЦПК України.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 286 ЦПК України суд вважає можливим проводити судовий розгляд без участі сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, законодавець передбачив сукупність обставин, які можуть потягти скасування заочного рішення - неявка в судове засідання з поважних причин з неповідомленням про причини неявки з поважних причин, і наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За матеріалами справи встановлено, що відповідач у судове засідання 05.11.2025 не з`явився, повідомлявся шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу 01.10.2025 (а.с. 74).

Відзив до суду, станом на час ухвалення рішення, не надійшов.

Також, у заяві представника відповідача відсутні посилання на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що не були враховані судом при ухваленні заочного рішення, а доводи, на які посилається представник відповідача у заяві, спростовані матеріалами справи та їм надана оцінка у рішенні суду. Сторони укладеного кредитного договору погодили між собою всі його істотні умови, в тому числі, і розмір відсотків та період їх нарахування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування заочного рішення, які передбачені ч. 1 ст. 228 ЦПК України, у зв`язку з чим, заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2025 по справі № 619/5709/25 - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Нечипоренко