Провадження № 22-ц/802/1222/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача - Мельник В. М.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 07 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № VOZ0GA, за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмірі 32 174,11 доларів США на термін до 07 серпня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 20 липня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено угоду № 1 до кредитного договору № VOZ0GA від 07 серпня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 04 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов?язань за кредитним договором № VOZ0GA.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала своїх зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 18 грудня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 11 481,76 доларів США.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0GA у розмірі 11 481,76 доларів США, з яких 11 323,22 доларів США - заборгованість за кредитом, 1,98 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 156,56 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 09 червня 2009 року по 08 грудня 2009 року, а також просив стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у цій справі позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , як основного боржника, та з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 , як поручителя, в користь АТ КБ «ПриватБанк» () - 11 481,76 доларів США заборгованості за кредитним договором № VOZ0GA від 07 серпня 2008 року, з яких заборгованість за кредитом - 11 323,22 доларів США; заборгованість по відсоткам - 1,98 доларів США; пеня - 156,56 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» () понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 550,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 в користь АТ КБ «ПриватБанк» () понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 550,33 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року у цій справі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухваленим заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2024 року в частині задоволення позову до поручителя ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині свого рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення суду в частині задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яку суд стягнув солідарно з позичальника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк».

Проте висновки суду про стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_1 не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушення вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № VOZ0GA, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти урозмірі 32 174,11 доларів США у вигляді непоновлюваної лінії на споживчі цілі, строк надання кредиту - з 07 серпня 2008 року по 07 серпня 2028 року включно, процентна ставка - 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник ОСОБА_3 зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки та винагороди відповідно до встановлених умов договору (т. 1, а. с. 21-23).

07 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 поручився у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № VOZ0GA від 07 серпня 2008 року та зобов`язався у разі невиконання ОСОБА_3 обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником в тому ж обсязі, як солідарний боржник (т. 1, а. с. 32).

20 липня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № VOZ0GA від 07 серпня 2008 року (т. 1, а. с. 28).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 18 грудня 2023 року заборгованість складає 11 481,76 доларів США, з яких 11 323,22 доларів США - заборгованість за кредитом, 1,98 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 156,56 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 09 червня 2009 року по 08 грудня 2009 року (т. 1, а. с. 11-13).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини 4 статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини 4 статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У кредитному договорі та в додаткових угодах до нього сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, про що свідчить графік у пункті 8.1 кредитного договору та додаткових угодах до нього.

Оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на положення другого речення частини 4 статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц, провадження № 14-23цс19.

Відповідно до пунктів 11, 12 договору поруки, укладеного між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» та поручителем ОСОБА_1 , цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (т. 1, а. с. 32).

Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

При цьому судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до своєї заяви про перегляд заочного рішення додав вимогу АТ КБ «ПриватБанк» від 15 червня 2011 року за вихідним № 30.1.0.0/2-513, адресовану позичальнику ОСОБА_3 і поручителю ОСОБА_5 , в якій банк вимагав у ОСОБА_3 повернення суми кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги та попередив, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов?язання у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги банк має намір продати предмет іпотеки (т. 1, а. с. 125).

П озичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У разі зміни кредитором на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною 4 статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Із вимогою до поручителя ОСОБА_1 у судовому порядку АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 29 грудня 2023 року.

Суд не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам, не дослідив належним чином умов кредитного договору, додаткової угоди, умов договору поруки, укладеного з поручителем ОСОБА_1 .

Крім того, суд не з`ясував, коли отримав письмову вимогу про погашення заборгованості позичальник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_1 , адже саме від цієї дати обчислюється 10-денний строк для виконання вимоги та залежить обрахування установленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Також суд не з`ясував, з якого часу відбулося прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором з погашення тіла кредиту та процентів, а також, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах встановленого строку, та чи припинилась порука за окремими платежами.

За положеннями пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що із-за порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, неповного з?ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді