Номер провадження: 22-ц/813/214/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Департамент комунальної власності Одеської міської ради, відповідач ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Чернявської Л.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

10 грудня 2020 року позивач Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, управління якими здійснює департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 року № 2752-VI.

Відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 27.10.2020 № 4648-12/173 нежитлові приміщення підвалу №501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , увійшли до складу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 283,1 кв.м, що розташована за зазначеною вище адресою та яка належить ОСОБА_1 .

Одеська міська рада не позбавлена статусу власника нежитлових приміщень підвалу. Згоди на відчуження зазначеного приміщення власником не надавалось та відповідне рішення міською радою не приймалося. Таким чином, позивач вважає, що спірні приміщення вибули із комунальної власності без згоди власника. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 не є законним власником нежитлових приміщень підвалу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що позбавляє можливості не лише користуватися, а й розпоряджатися спірними нежитловими приміщеннями.

Тому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч. 3 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 24, абз 2 ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 1, 4, 6, 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2 ст. 376, 317, 319, 321, 327, 391 ЦК України позивач просив суд:

скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер: 41102443 від 15.05.2018, прийняте ОСОБА_2 щодо збільшення загальної площі з «155,1 кв.м» на «189 кв.м» на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.04.2018 серії ОД № 60, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер: 41868561 від 03.07.2018, прийняте ОСОБА_3 щодо збільшення загальної площі з «189 кв.м» на «283,1 кв.м»;

усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 з нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлового приміщення, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6306 грн покласти на відповідача (т. 1, а.с. 3-10).

15 лютого 2021 року позивач Департамент комунальної власності ОМР подав заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_1 здійснювати дії щодо відчуження, користування, розпорядження, в тому числі передачу в оренду та під заставу, іпотеку, здійснювати будівництво, реєструвати повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, районним у містах Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючи державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів (т. 1, а.с. 44-49).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року заяву представника позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії щодо відчуження, користування, розпорядження, в тому числі передачу в оренду та під заставу, іпотеку, здійснювати будівництво, реєструвати повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, районним у містах Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючи державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів (т. 1, а.с. 54-54зв.).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року у задоволені позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію відмовлено (т. 1, а.с. 160-162).

В апеляційній скарзі позивач Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року, як ухвалене з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, скасувати та задовольнити позовні вимоги позивача. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що з 1991 року у Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради виникло право власності на нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності від 18.08.2005 серії НОМЕР_1 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2018 № 115019434 свідчать про те, що спірні нежитлові приміщення належать Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, і таке не суперечить обов`язковості державної реєстрації лише з 01 січня 2004 року та не спростовує належного територіальній громаді права.

Скаржник вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про відповідність приміщень, які належать Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, приміщенням квартири, що належить ОСОБА_1 , оскільки саме БТІ компетентно здійснювати діяльність із задоволення потреб осіб у послугах зі збереження, оновлення та використання архівних матеріалів на об`єкти нерухомого майна, обліку таких об`єктів, здійснення технічної інвентаризації об`єктів, а також у послугах із проведення судових експертиз.

Доказів, які б спростовували незаконність вибуття із комунальної власності спірних нежитлових приміщень, окрім необґрунтованих посилань відповідача немає, і реєстрація права власності за відповідачкою на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, яка фактом виконання вичерпала свою дію, виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

Скаржник вказує, що в ході проведення інвентаризації об`єктів комунальної власності Департаменту стало відомо, що нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , поза волею власника територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, вибуло з комунальної власності та увійшло до складу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 283,1 кв.м, що розташована за тією ж адресою, про що стало відомо з відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 27.10.2020 № 4648-12/173.

Одеська міська рада не позбавлена статусу власника нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згоди на відчуження зазначеного приміщення власником не надавалося та відповідне рішення міською радою не приймалося (т. 1, а.с. 169-177).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, зазначаючи, що ані право власності на спірні приміщення, ані порядок отримання цього права не були предметом спору. Крім того, відповідач зауважила, що скаржником-позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про відповідність приміщень, які належать територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, приміщенням квартири, що належить відповідачу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 206-217).

Ухвалами Одеського апеляційного суду (у скалді колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.) від 25.01.2022 та 04.06.2022 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 1, а.с. 199-201, 229).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в даній справі призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи та на час проведення вказаної експертизи зупинено провадження у справі (т. 2, а.с. 15-19).

11 травня 2023 року матеріали цивільної справи направлені до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

07 червня 2023 року матеріали цивільної справи повернуті до Одеського апеляційного суду разом із супровідним листом експерта № 23-2470 про погодження строків проведення експертизи, направлення рахунку, договору та клопотання (т. 2, а.с. 21-26).

14 червня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду провадження у справі поновлено, у зв`язку із необхідністю виконання клопотання експерта (т. 2, а.с. 27-28).

04 серпня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи частини доказів, що були зазначені у клопотанні експерта (т. 2, а.с. 48-49).

31 серпня 2023 року Департамент комунальної власності ОМР надав до суду на виконання клопотання експерта надані докази (т. 2, а.с. 69-87).

18 серпня 2023 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку № 23-2470. Ухвала від 20 квітня 2023 року про призначення експертизи була залишена без виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року в даній справі призначена експертиза, на час проведення якої провадження було зупинене. Матеріали цивільної справи направлені до ОНДІСЕ (т. 2, а.с. 112-116).

19 липня 2024 року матеріали цивільної справи разом із висновком експерта № 23-6276 від 27 червня 2024 року повернуті до Одеського апеляційного суду (т. 3, а.с. 14-47).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду (т. 3, а.с. 48-49).

Відповідно до наказу голови Одеського апеляційного суду № 66-ос від 11.04.2025 суддю ОСОБА_4 відраховано зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Відповідно до п. 3.9 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.03.2025 року із змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Назарову М.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 травня 2025 року (у складі колегії суддів: Назарової М.В.(суддя-доповідач), Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.) справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 3, а.с. 100).

Протоколом повторного автоматизованого розоділу судової справи між суддями від 02.12.2025 здійснено заміну суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. на склад постійно діючої колегії суддів Кострицького В.В., Коновалової В.А.

У судове засідання 02 грудня 2025 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Скаржник Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомлений у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету користувача 18.10.2025 12:16:03 (т. 3, а.с. 119); відповідачка вважається повідомленою у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її представник адвокат Каленський Д.О. отримав судову повістку-повідомлення, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету користувача 18.10.2025 12:16:03 (т. 3, а.с. 119зв.); так само третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Одеська міська рада отримала судову повістку-повідомлення, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету користувача 18.10.2025 12:20:03 (т. 3, а.с. 120).

Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною другою статті 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради в редакції, затвердженій рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 № 6036-У11, одним з основних завдань управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади міста Одеси (розділ 2).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129479777 від 03 липня 2018, ОСОБА_1 в цілому на праві приватної власності належить: квартира АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2-7541, виданий 02.11.1994, видавник Десята Одеська державна нотаріальна контора; лист, серія та номер 3165-11/1304, виданий 15.06.2017, видавник КП «БТІ ОМР»; договір дарування, серія та номер: 11-5644, виданий 27.09.1994, видавник: Перша Одеська державна нотаріальна контора; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД60, виданий 24.04.2018, видавник: Управління державного архітектурно-0будівельного контролю Одеської міської ради. Документ отримано з ЄДР: довідка, серія та номер: 512/28/18, виданий 15.06.2018, видавник: ФОП ОСОБА_5 , технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 21.05.2018, видавник ФОП Довганюк Н.В., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35970636 від 04.07.2017 12:44;17, Іскров Олег Вікторович, Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл. (т. 1, а.с. 83).

Згідно Інформаційної довідки об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329647698 від 20.04.2023 за запитом: реєстраційний номер 1101 належної відповідачці вищезазначеної квартири загальною площею 283,1 кв.м, житловою площею 84,4 кв.м, проведено реєстрію змін розділу: 03.07.2018 ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Одеської обл., індексний номер рішення: 41868561, опис змін: загальна площа: 189 кв.м, житлова площа 84,4 кв.м змінено на загальна площа 283,1 кв.м, житлова площа 84,4 кв.м; 15.05.2018 ОСОБА_2 , Юридичний департамент Одеської міської ради Одеська обл., індексний номер рішення: 41102443 внесено до Реєстру, опис змін: додано декларацію про готовніст об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД 60, виданий 24.04.2018, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Документ отримано з ЄДР, видалено: довідка, серія та номер: 32/17, виданий 19.06.2017, видавник: ПП «ВТФ «АПЕКС-КЛ»; 03.07.2018 Морозовою Ольгою Станіславівною, Комунальне підприємство «реєстрація нерухомості та бізнесу» Одеської обл., індексний номер рішення: 41868561, опис змін: додано Довідка, серія та номер: 512/28/18, виданий 15.06.2018, видавник: ФОП ОСОБА_5 , додано: Технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 21.05.2018, видавник: ФОП ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 3-7).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , замовник технічної документації ОСОБА_1 , квартира інд. № НОМЕР_2 , виготовленому 16.04.2015 КП «БТІ ОМР, вказана квартира розташована на першому поверсі чотирьохповерхового будинку та складаєтьсяз 5-ти кімнат житловою площею 84,4 кв.м, загальною площею 147,8 кв.м (т. 2, а.с. 78-80).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , замовник технічної документації ОСОБА_1 , виготовленому 07.05.2018 ТОВ «Укртехексперт», вказана квартира розташована «підв та 1» поверсі чотирьохповерхового будинку та складаєтьсяз 5-ти кімнат житловою площею 84,4 кв.м, загальною пдлщею 189,0 кв.м (т. 1, а.с. 151-153).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , замовник технічної документації ОСОБА_1 , квартира інд. № , виготовленому 21.05.2018 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , вказана квартира розташована «підв та 1» поверсі чотирьохповерхового будинку та складаєтьсяз 5-ти кімнат житловою площею 84,4 кв.м, загальною площею 283,1 кв.м (т. 1, а.с. 131-133).

Аналіз наведеного свідчить про те, що первісно відповідачці належала квартира за вказаною адресою, що розташована на першовому поверсі багатоповерхового житлового будинку, а, починаючи з 2018 року житлова квартира за тією ж адресою, але вже і на першому поверсі, і в підвальному приміщенні, за рахунок чого загальна площа квартира збільшилася наведеним чином.

Натомість, нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, управління якими здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 10.06.2020 № 2752-VI (т. 1, а.с. 12, 13-14, 17-24).

Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення підвалу площею 55,4 по АДРЕСА_1 , власник Одеська міська рада на підставі рішення виконкому ОМР № 510 від 27.09.1997, виготовленого 05.07.2005, площа підвалу складає 55,45 кв.м і на плані-схемі наявне креслення такого підвалу (т. 1, а.с. 25-26).

Згідно Свідоцтва про право власності на нежиле підвальне приміщення серія НОМЕР_3 від 18 серпня 2005 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради посвідчує, що об`єкт в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, в цілому складається з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, відображеного в технічному паспорті від 05.07.2005, свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ОМР від 10 березня 2005 року № 123. (т. 1, а.с. 27)

Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення АДРЕСА_5 , виготовленому 07 лютого 2018 року, приміщення складається з 1-го приміщення 24,5 кв.м, 2-е приміщення 10,4, основна загальна площа 34,8 кв.м, коридор 3,0, 3,9 кв.м, туалет 2,45 кв.м, комора 9 кв.м, загальна площа 53,1 кв.м, та таке відображено на плані приміщень (т. 1, а.с. 28-29).

Згідно Акту обстеження нежитлових приміщень підвалів від 11 березня 2020 року загальною площею 53,1 кв.м та 55,4 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , погодженим Директором комунальної установи «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради», вказані нежитлові приміщення підвалів розташовані у правій частині фасадного флігеля 4-поверхового житлового будинку. У приміщення №501, площею 53,1 кв.м окремий вхід через приямок з фасаду вул. Ніжинська. До приміщення площею 55,4 кв.м вхід з двору через двері справа. В ході проведення обстеження було встановлено, що дані приміщення зайняті та використовуються жителькою квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_1 та її чоловіком, яка заявила, що дані приміщення належать їй на праві приватної власності. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дійсно існує факт подвійної реєстрації у вигляді комунальної та приватної власності на одні й ті самі приміщення та приєднання об`єктів нежитлової нерухомості комунальної власності до житлової квартири АДРЕСА_2 . На дверях обох приміщень замки. До приміщення площею 55,4 кв.м під час обстеження вдалося потрапити, дане приміщення використовується під господарські потреби вищевказаних осіб. Замки до обох приміщень змінені (т. 1, а.с. 15).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 2.03.2020 15:35:24 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 12671014, нежиле підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,4 кв.м, загальною вартістю 26315, номер запису: 157 в книзі: 4ог-13, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 04.11.2005, дата внесення запису: 04.11.2005; назва: Територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, форма власності: комунальна, частка: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності НОМЕР_3 , 18.08.2005 (т. 1, а.с. 31-31зв.).

Відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеській міській раді від 27.10.2020 № 4648-12/173 нежитлові приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , увійшли до складу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 283,1 кв.м, що розташована за зазначеною вище адресою, яка належить ОСОБА_1 . До відповіді додано схематичний план розташування нежитлових приміщень підвалу загальною площею 53,1 кв.м та 55,4 кв.м на поверховому плані квартири АДРЕСА_2 загальною площею 283,1 кв.м за вказаною адресою (т. 1, а.с. 32-33).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу усунення позивачу як власнику спірних нежитлових приміщень підвалів, що є комунальною власністю та право на які зареєстроване за Одеською міською радою у визначеному законом порядку, і таке право є чинним та не скасованим, перешкод з боку відповідачки, які незаконно та самочинно увійшли до належної відповідачці на праві приватної власності квартири шляхом внесення змін в частині збільшення загальної площі квартири з 155,1 кв.м на 189 кв.м на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.04.2018, серія та номер ОД 60, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, а 03.07.2018 державним реєстратором Морозовою О.С. внесено зміни до Державного реєстру у частині збільшення загальної площі з 189 кв.м до 283,1 кв.м.

Враховуючи, що Одеська міська рада не позбавлена титулу власника нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлового приміщення підвалу площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згоди на відчуження зазначеного приміщення власником не надавалося та відповідне рішення міською радою не приймалося, однак вибули з володіння власника, вказане свідчить про порушення прав територіальної громади, на усунення чого із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог, крім іншого, на ст. 391 ЦК України позивач просив скасувати відповідні рішення про державну реєстрацію змін площі належної відповідачці квартири та усунути перешкоди у користуванні ОМР належним їй майном шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаних нежитлових приміщень на користь територіальної громади м. Одеси.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач зверталася із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої просила поставити запитання чи входять до складу квартири АДРЕСА_6 , нежитлові приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м, та загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 101-103), оскільки не визнавала факт належності спірних приміщень позивачу та, зокрема, зазначала, що матеріали справи не містять доказів того, що спірні приміщення мають «подвійну реєстрацію права власності».

Позивач не погоджувався із призначенням вказаної експертизи, посилаючись на те, що в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про незаконність вибуття із комунальної власності спірних нежитлових приміщень (т. 1, а.с. 107-111).

В оскаржуваному рішенні суд першої станції вказав, що не приймає до розгляду клопотання відповідача у зв`язку із пропуском строку для його подачі (т. 1, а.с. 160).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що, здійснюючи розгляд спорів із приводу реєстрації речових прав, суди мають ураховувати, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Водночас обставини здійснення державної реєстрації відповідного речового права підлягають дослідженню під час вирішення спору щодо права власності на нерухоме майно.

Суд виснував, що до матеріалів справи не додано копії матеріалів реєстраційної справи відносно спірних приміщень та з клопотанням про витребування зазначених доказів представники сторін до суду не звертались, що унеможливлює перевірку підстав позовних вимог, на які посилається позивач; ані Акт обстеження нежитлових приміщень підвалів від 11.03.2020, ані відповідь КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 27.10.2020 № 4648-12/173 про відповідність квартири спірним приміщенням не є належними та допустимими доказами, оскільки вказані особи що їх склали не володіють належною компетенцією, передбаченою Законом України «Про судову експертизу» для надання відповідного висновку; дослідивши технічні паспорти спірних приміщень, які належать Одеській міській раді та ОСОБА_1 , суд також не вбачав можливим встановити, які саме приміщення є тотожними та ввійшли до складу квартири АДРЕСА_6 , під час збільшення загальної площі квартири ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в даній справі призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи.

31 серпня 2023 року Департамент комунальної власності ОМР надав до суду на виконання клопотання експерта наступні докази: копію листа КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 28 серпня 2023 року № 01-14/1496вх, копію свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1993 року, копію договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, копію договору купівлі-продажу від 02 листопада 1994 року, копію технічного паспорту від 1994 року, копію технічного паспорту від 16 квітня 2015 року, копію технічного паспорту від 15 грудня 2016 року та копію технічного паспорту від 22 березня 2006 року (т. 2, а.с. 69-87).

18 серпня 2023 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку № 23-2470, у зв`язку із невиконанням клопотання експерта у визначений строк (т. 2, а.с. 60-62). Таким чином, ухвала від 20 квітня 2023 року про призначення експертизи була залишена без виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року в даній справі призначена будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питанні:

- Чи тотожні нежитлові приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності Територіальній громаді м. Одеса, з приміщеннями, завдяки яким на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 41102443 від 15.05.2018, прийняте ОСОБА_2 щодо збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_2 за тією ж адресою: з «155,1 кв.м» на «189 кв.м» на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.04.2018 серії та номер ОД 60, виданої Управлінням державно-архітектурного контролю Одеської міської ради та рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 41868561 від 03.07.2018 року, прийняте ОСОБА_3 щодо збільшення загальної площі з «189 кв.м» на «283, 1 кв.м».

Згідно експертного висновку № 23-6286 від 27.06.2024: нежитлові приміщення підвалу № 1, загальною площею 53,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності Територіальній громаді м. Одеса та частка нежитлових приміщень підвалу, яка складає 53,1 кв.м від підвальних приміщень, загальною площею 128 кв.м, та вказана у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_6 , виготовленому ФОП ОСОБА_5 станом на 21.05.2018, але на які відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують, що вони є власністю ОСОБА_1 , є тотожними;

Нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності Територіальній громаді м. Одеса, та нежитлове приміщення підвалу, площею 55,4 кв.м, яке вказане у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_6 , виготовленому ТОВ «УКРТЕХЕКСПЕРТ» 07.05.2018, але на яке відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують, що воно є власністю ОСОБА_1 , є тотожними (т. 3, а.с. 43).

Відповідаючи на довід апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, колегія суддів погоджує таке.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Слушним є посилання заявника на те, що судами, у тому разі і касаційними, вже неодноразово встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах міста Одеси, за виключенням комунальної державної власності, колективної власності та особистої власності, перейшов до комунальної власності територіальної громади м. Одеси (справа № 6-1468св10, 6-3605, 6-24753, 521/4073, 522/16363/16-ц).

Як слушним є і посилання заявника на те, що обов`язковість державної реєстрації на нерухоме майно встановлено лише з 01.01.2004, натомість, матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що спірні нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать територіальній громаді м. Одеса в особі Одеської міської ради на підставі вищенаведеного Свідоцтва про право власності від 18.08.2005 серії НОМЕР_3 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2018 № 115019434.

Вказане право Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради є чинним, не скасованим, отже, така є володіючим власником.

Визначальним для правильного вирішення справи є відповідність вказаних належних Раді приміщень приміщенням квартири, що належить відповідачці ОСОБА_1 .

Колегія суддів також погоджує довід апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо недоведеності позивачем вказаного, а заперечення відповідача проти такого не можуть буті взяті до уваги через наступне.

Оскільки в суді першої інстанції клопотання сторони відповідачки про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет входження до складу квартири АДРЕСА_6 , спірних нежитлових приміщень підвалів загальною площею 53,1 кв.м, та загальною площею 55,4 кв.м, було не прийняте до розгляду через пропуск строку його подачі, то апеляційним судом 16 листопада 2023 року за клопотанням сторони позивача було призначено та проведено відповідну судову будівельно-технічну експертизу.

При цьому, вказане клопотання позивачем обґрунтовано відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 27 жовтня 2020 року № 4648-12/173, згідно з якою нежитлові приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м, нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , увійшли до складу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 283,1 кв.м.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в даній справі призначено (вперше) проведення судової будівельно-технічної експертизи та на час проведення вказаної експертизи зупинено провадження у справі (т. 2, а.с. 15-19).

11 травня 2023 року матеріали цивільної справи направлені до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

07 червня 2023 року матеріали цивільної справи повернуті до Одеського апеляційного суду разом із супровідним листом експерта № 23-2470 про погодження строків проведення експертизи, направлення рахунку, договору та клопотання. Так, експерт просив погодити виконання експертизи № 23-2470 у четвертому кварталі 2023 року, у зв`язку із великим навантаженням експертів ОНДІСЕ, а також надати додаткові матеріали і зразки та вчинити інші дії, пов`язані із проведенням експертизи (т. 2, а.с. 21-26).

14 червня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду провадження у справі поновлено, у зв`язку із необхідністю виконання клопотання експерта (т. 2, а.с. 27-28). Копія ухвали та копія клопотання експерта разом із додатками направлені на адресу скаржника для відома та виконання (т. 2, а.с. 29-30, 35-36).

04 серпня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи частини доказів, що були зазначені у клопотанні експерта (т. 2, а.с. 48-49), а саме копію листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 13 липня 2023 року № 01-8/175-вх та копію Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (т. 2, а.с. 50-53 зв.).

31 серпня 2023 року Департамент комунальної власності ОМР надав до суду на виконання клопотання експерта наступні докази: копію листа КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 28 серпня 2023 року № 01-14/1496вх, копію свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1993 року, копію договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, копію договору купівлі-продажу від 02 листопада 1994 року, копію технічного паспорту від 1994 року, копію технічного паспорту від 16 квітня 2015 року, копію технічного паспорту від 15 грудня 2016 року та копію технічного паспорту від 22 березня 2006 року (т. 2, а.с. 69-87).

Разом з тим, 18 серпня 2023 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку № 23-2470, у зв`язку із невиконанням клопотання експерта у визначений строк (т. 2, а.с. 60-62). Таким чином, ухвала від 20 квітня 2023 року про призначення експертизи була залишена без виконання.

У судовому засіданні 19 жовтня 2023 року протокольною ухвалою задоволено клопотання скаржника щодо поновлення строку та долучення доказів до матеріалів справи. Оголошено перерву до 16 листопада 2023 року (т. 2, а.с. 97-98).

У судовому засіданні 16 листопада 2023 року представник скаржника наголошував на необхідності проведення у даній справі експертизи, а тому просив задовольнити раніше подане клопотання та направити справу до експертної установи для проведення експертизи. Представник відповідача проти проведення експертизи заперечував та просив розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами (т. 2, а.с. 107-108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року в даній справі призначена експертиза, на час проведення якої провадження зупинене. Матеріали цивільної справи направлені до ОНДІСЕ (т. 2, а.с. 112-116, 117).

19 липня 2024 року матеріали цивільної справи разом із висновком експерта № 23-6276 від 27 червня 2024 року повернуті до Одеського апеляційного суду (т. 3, а.с. 14-47).

12 серпня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду поновлено провадження у справі та призначено до розгляду (т. 3, а.с. 48-49).

Заперечення відповідача про необ`єктивність та необґрунтованість вказаного експертного висновку та неможливість проведення експертизи за поставленим судом питанням, оскільки таке не входить до компетенції будівельно-технічного експерта, а також допущені судом порушення під час призначення експертизи, є помилковими та не впливають на належність та допустимість вказаного доказу судом апеляційної інстанції.

Так, Науково-методичними Рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5), визначені основні завдання вказаного виду експертизи, до якого входять питання розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництв, визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, тощо, та зазначено перелік вирішуваних питань, який є орієнтовним.

Тобто, законодавець зазначає лише про загальні завдання такого виду експертизи та орієнтовний перелік питань, в межах чого судом поставлено питання відносно виниклих спірних правовідносин.

Отже, за умови неповідомлення експертом про те, що вирішувані питання виходять за межі його компетенції, вказаний довід є власним помилковим тлумаченням вказаного підзаконного нормативно-правового акту з боку відповідачки.

Крім того, самою відповідачкою в суді першої інстанції заялялося саме про проведення такого самого виду експертизи судової будівельно-технічної, на вирішення якої відповідачка також просила постановити питання, чи входить до складу квартири АДРЕСА_6 , нежитлові приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 102-103).

Як не заслуговує на увагу і посилання відповідачки, що проведення експертизи порівняльним методом графічних планів поверхів чотирьохповерхового будинку, що містяться в технічних паспортах на спірні об`єкти нерухомості, є порушенням Методики, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», оскільки передбачених вказаним законом порушень обов`язків експерта судом по справі не встановлено.

Власна, помилкова думка сторони відповідачки, яка не є фахівцем у галузі будівництва, про те, що за обставинами справи, в даному випадку експерт мав повідомити про неможливість надання висновку, не впливає на належність, достовірність та достатність такого висновку та можливість його надання експертом в межах своєї компетенції.

Призначаючи експертизу, апеляційний суд і спочатку надавав в розпорядження експерта матеріали цивільної справи № 522/22031/20, тому помилкове самостійне вирішення судом клопотання експерта без призначення судового засідання та погодження проведення експертизи за наявними матеріалами справи, про що також зазначено експертом на стор. 5 висновку, не впливає на допустимість вказаного висновку у розумінні вимог ст. 78 ЦПК України.

Ненадання відповідачкою ОСОБА_1 як власником спірного майна доступу до такого відбулося при натурному обстеженні об`єктів дослідження нежитлових приміщень підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м, нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 55,4 кв.м, та квартири АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ), які розташовані у будинку АДРЕСА_1 , оскільки встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на території міста Одеси і час її повернення невідомий (т. 3, а.с. 11).

Неповідомлення відповідачки про дату та час прибуття експерта для натурного обстеження об`єкту, на що посилається відповідачка, також спростовується матеріалами справи, оскільки згідно Довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету ОСОБА_6 , який є представником відповідачки ОСОБА_1 , 26.03.2025 18:06:00 (а.с. 7 т. 3), було доставлено Лист Одеського апеляційного суду з клопотанням експерта, зокрема, про надання доступу до об`єкта дослідження під час прибуття експерта і забезпечення безперешкодного доступу 25.04.2024 о 10-й (т. 3, а.с. 3).

Саме оскільки доступ не був забезпечений, то судом повідомлено експерта про проведення експерта за наявними матеріалами цивільної справи (т. 3, а.с. 12).

Відповідачкою вказаний експертний висновок не спростований та не доведено, що приєднані до належної їй квартири, що розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку підвальні приміщення, є іншими, відмінними від належних ОМР підвальним приміщенням у цьому ж будинку АДРЕСА_1 .

Захист права власності врегульований главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 зазначеного Кодексу, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Верховний Суд неодноразово (зокрема в постановах від 17.04.2018 у справі №924/623/16, від 29.08.2019 у справі №910/551/18) звертав увагу, що звернутися з передбаченим наведеною нормою негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Захист права власності врегульований главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 зазначеного Кодексу, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Верховний Суд неодноразово (зокрема в постановах від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18) звертав увагу, що звернутися з передбаченим наведеною нормою негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Отже, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Колегія суддів вважає, що судом наведеного не враховано, не перевірено належним чином доводи сторін, не забезпечено сторонами належне використання наданих їм законом правами, у тому разі і коли це потребує спеціальних знань, що призвело до помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Натомість, по справі є встановленим, що позивачу як володіючому власнику, право власності якого і донині є зареєстрованим за ним, відповідачем протиправно чиняться перешкоди у користуванні спірним майном, а в цьому випадку ефективним способом захисту його порушених прав є усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом виселення ОСОБА_1 з нежитлових приміщень підвалів.

В даному випадку не йдеться про подвійну реєстрацію, оскільки належні територіальній громаді підвальні приміщення залишаються зареєстрованими за нею, в той час, коли за відповідачкою зареєстроване збільшення загальної площі належної їй квартири, і апеляційним судом встановлено, що таке відбулося саме за рахунок спірних підвальних приміщень, проте окремої перереєстрації таких підвальних приміщень за відповідачкою не відбувалося, і відповідні правові підстави для такої переєстрації відсутні. Незначне відхилення у загальній площі збільшеної квартири відповідачки порівняно із площею первісно належної відповідачці квартири не впливає на такий висновок, оскільки площа квартири вимірювалася в різні періоди різними спеціалістами (навіть в технічному паспорту на ім`я відповідачки первісно вона становила 151,1 кв.м (станом на 16.04.2015), потім 147,8 кв.м (станом на 15.12.2016), до того ж, така зміна може мати місце через наявність/відсутність/врахування перегородок внаслідок перебудов, тощо.

Про можливість такого способу захисту як виселення із нежитлового приміщення Верховним Судом виснувано, зокрема в постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 910/8467/21. Тому в наведеній частині позовні вимоги також є обґрунтованими.

Так само є обґрунтованими та підлягають задоволенню і вимоги позивача про скасування державної реєстрації за відповідачкою на спірні нежитлові приміщення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України).

Державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункт 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з ч. 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.

Отже, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що "з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності".

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови у державній реєстрації прав є подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Оскільки Одеська міська рада, від імені та в інтересах якої у сфері управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси діє Департамент комунальної власності ОМР, були незаконно, без правових підстав позбавлені можливості користуватися як власник нежитловими приміщеннями підвалу, а ОСОБА_1 , яка не є законним власником цих підвальних приміщень, зареєструвала за собою такі приміщення і вони увійшли до складу належної їй квартири, і в подальшому не вибули з її володіння іншим особам, то також ефективним способом захисту порушених прав територіальної громади є скасування відповідних рішень державних реєстраторів, у тому числі і з відкриттям розділу.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказані порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та скасування записів про державну реєстрацію за відповідачкою права власності на спірні житлові приміщення.

Згідно з ч.ч. 1-2 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6306 грн (т. 1, а.с. 2), за подання апеляційної скарги 9459 грн (т. 1, а.с. 178), за проведення експертизи № 23-6276 - 45436,8 грн, про що зазначено в супровідному листі ОНДІСЕ про направлення висновку експерта № 23-6276 від 27.06.2024 (т. 3, а.с. 14).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 61201,8 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер: 41102443 від 15.05.2018, прийняте ОСОБА_2 щодо збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_6 з «155,1 кв.м» на «189 кв.м» на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.04.2018 серії ОД № 60, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер: 41868561 від 03.07.2018, прийняте ОСОБА_3 щодо збільшення загальної площі квартири АДРЕСА_6 з «189 кв.м» на «283,1 кв.м».

Усунути перешкоди територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (, адреса: вул. Артилерійська, 1, м. Одеса) у користуванні нежитловим приміщенням підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитловим приміщенням, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) з нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею 53,1 кв.м та нежитлового приміщення, загальною площею 55,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (, адреса: вул. Артилерійська, 1, м. Одеса) судові витрати у розмірі 61201,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 грудня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький