КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3275/25-ц Головуючий у суді І інстанції Хайнацький Є.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича про визнання незаконними дій нотаріуса, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська військово-спеціалізована компанія» (далі - ПрАТ «Українська військово-спеціалізована компанія»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О.А. (далі - приватний нотаріус КМНО Сікуцький О.А.) про визнання незаконними дій нотаріуса, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Одночасно позивач в особі представника - адвоката Годні А.А. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності приватному нотаріусу КМНОСікуцькому О.А., а саме:

- земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:0021, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, сільська рада Луб'янська, Садівницьке товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210);

- житловий будинок загальною площею 158,9 кв. м, житловою площею 87,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31).

Заяву обґрунтував тим, що внаслідок протиправних дій приватного нотаріуса щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2019 року та проведення державної реєстрації переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , без належної перевірки правочинності документів та повноважень сторін йому було завдано значних матеріальних збитків. За твердженням позивача, дії нотаріуса сприяли незаконному вибуттю об`єкта нерухомості з його володіння, що стало підставою для подання цього позову про визнання дій нотаріуса незаконними та стягнення збитків у розмірі 10 100 000 грн, з яких 5 827 000 грн становить вимога до нотаріуса про відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.

Вважає, що у разі задоволення позовних вимог може виникнути реальна загроза невиконання рішення суду, оскільки нотаріус може вчинити дії, спрямовані на відчуження або приховування належного йому майна з метою уникнення відповідальності, тому з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, недопущення ухилення від виконання можливого рішення суду та збереження майнового стану відповідача на момент вирішення спору, необхідно накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать нотаріусу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Годні А.А. про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову позивачем не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано документального підтвердження наміру відповідача умисно ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення пред`явленого позову, відтак підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача відсутні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Годні А.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи й порушення норм процесуального права, та ухвалити постанову, якою вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що як норми процесуального права, так і судова практика Верховного Суду, не зобов`язують сторону позивача надавати суду з метою забезпечення позову докази, які б вказували на наявність конкретних намірів у відповідача відчужити майно або приховати його. Чинне законодавство та судова практика зобов`язують суд під час вирішення питання про арешт майна перевірити можливу імовірність відчуження відповідачем майна задля подальшого невиконання рішення суду. Позивачем пред`явлено позовні вимоги про відшкодування шкоди до нотаріуса на суму 5 927 000 грн, тобто ця сума є значною, що само по собі вказує на велику імовірність відчуження останнім майна з метою ухилення від подальшого виконання рішення суду.

У позовній заяві йшла мова про те, що сума 21 616 626,40 грн - це загальна сума матеріальної шкоди, яка була завдана членами організованої злочинної групи разом із нотаріусом шляхом незаконного продажу позивачу квартири, яка потім була витребувана в нього судом. До відповідачів позовні вимоги пред`явлюється лише щодо часткового відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 10 100 000 грн, на іншу суму шкоди пред`являються відповідні вимоги в межах кримінального провадження до осіб, що обвинувачуються у вчинені злочинів.

У позивача відсутня реальна можливість надати суду докази про точну вартість майна, на яке він просить накласти арешт. На його переконання, подібна підстава для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову є формальною, адже такі докази в межах чинного законодавства здобути неможливо. Для того, щоб отримати докази про точну вартість майна, на яке слід накласти арешт, у сторони позивача повинні бути технічні паспорти та інші правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також фізичний доступ до такого майна, що у свою чергу забезпечить його огляд професійним оцінювачем, який зможе скласти висновок оцінки про вартість майна.Подібна мотивація судом відмови у застосуванні заходів забезпечення позову нівелює інститут забезпечення позову, що передбачений главою 10 ЦПК України.

Крім того, у даній справі суд має можливість перевірити співмірність заходів забезпечення позову обсягу позовних вимог шляхом дослідження інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2024 року № 405382642, яка надана разом із заявою про забезпечення позову і яка вказує, що земельна ділянка та житловий будинок беззаперечно коштують набагато дешевше ніж 5 927 000 грн, тобто заходи забезпечення позову є співмірними із обсягом пред`явлених позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Годня А.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з`явились і правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками накладення арешту на майно відповідача та/або встановлення заборони здійснювати певні дії щодо нього.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 виснувала, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Суд апеляційної інстанції враховує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між ОСОБА_1 та приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. у межах розгляду даної справи є:

- визнання незаконними дій відповідача щодо: здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «Маджгаард Лімітед» та ОСОБА_5 (зареєстрований в реєстрі за № 208); прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45799136 від 04 березня 2019 року; проведення державної реєстрації переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , від ТОВ «Маджгаард Лімітед» до ОСОБА_5 , що мало місце 04 березня 2019 року;

- стягнення з приватного нотаріуса на користь позивача 5 827 000 грн в якості відшкодування за завдану матеріальну шкоду та 100 000 грн в якості відшкодування за завдану моральну шкоду.

Позивач посилався на порушення приватним нотаріусом КМНО Сікуцьким О.А. вимог нормативно-правових актів, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Правил професійної етики нотаріусів України під час посвідчення 04 березня 2019 року договору купівлі-продажу квартири, яка була витребувана в нього на користь Компанії «Маджгаард Лімітед» рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року у № 757/52800/19-ц, що посприяло учасникам організованої злочинної групи протиправно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_1 на загальну суму 21 617 626,40 грн.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Однак, представником позивача не надано суду належні та достатні докази на підтвердження того, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зазначеного позову про визнання дій нотаріуса незаконними та відшкодування шкоди.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У справі, яка переглядається, суду першої інстанції не було наведено значимі факти того, що захист прав та інтересів ОСОБА_1 у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:0021, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, сільська рада Луб'янська, Садівницьке товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1», та житловий будинок загальною площею 158,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності приватному нотаріусу КМНОСікуцькому О.А.

Сама по собі обставина того, що ОСОБА_1 пред`явив до вказаного нотаріуса вимоги майнового характеру про стягнення значної суми майнової шкоди без наведення відповідного обґрунтування та документального підтвердження наміру відповідача будь яким чином ухилитися від виконання рішення суду, у тому числі шляхом відчуження або приховування належного йому майна, не є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів забезпечення позовуу вигляді обтяження майна арештом.

Відтак, ураховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як запропоновані позивачем заходи забезпечення позовуне відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог щодо забезпечення позову і в достатній мірі не впливають на ефективний захист або поновлення його прав, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги заяви про забезпечення позову у даному випадку є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Годні А.А. про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, який пред`явив в суді позивач, а також вірно взяв до уваги, що з обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання дій нотаріуса незаконними та відшкодування шкоди, а такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно нотаріуса не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що посилання апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року про відмову в забезпеченні позову у даній справі - без змін.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року про відмову в забезпеченні позову у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній