Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Шкурупій Вікторії Вікторівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену м. Києві, у складі судді Коваленко І.І., у справі №754/11593/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття старшим сином.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Шкурупій В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки допустив участь у справі боржниці на стадії розгляду заяви про видачу судового наказу. При цьому врахував подані боржницею заяву та додаткові пояснення, які не передбачені процесуальним порядком розгляду заяви про видачу судового наказу, штучно оперував наявністю спору про право, що дозволило відмовити у видачі судового наказу. Наголошує на тому, що у наказному провадженні суд мав керуватися виключно поданою заявою і доданими до неї документами, які повністю відповідали вимогам законодавства. Також зазначає, що в заяві не вказувалося, що боржниця проживає окремо, оскільки це питання не має значення. В заяві зазначалося, що боржниця не виконує обов`язки щодо утримання дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти доглядаються та знаходяться виключно на утриманні заявника. Проте ця обставина була залишена судом поза увагою. Наголошує на тому, що ніякого спору про визначення місця проживання дітей не існує. Діти проживають із заявником за вказаною ним адресою.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається наявність спору про право щодо місця проживання дітей та, як наслідок, щодо права заявника на стягнення аліментів, що прямо суперечить суті наказного провадження, яке призначене для вирішення безспірних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ може бути видано, зокрема якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Пунктом 8 частини 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. При цьому у наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Також мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей має той з батьків, або інших законних представників дітей, разом з яким проживає дитина.

До заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 долучив копії свого паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорта ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 6112, платіжних інструкцій від 02.06.2025, 21.06.2025, 07.07.2025, витягів з Реєстру територіальної громади від 17.07.2025 щодо його зареєстрованого місця проживання та зареєстрованого місця проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Так з витягів з Реєстру територіальної громади від 17.07.2025 вбачається, що ОСОБА_1 з 10.02.2017 року зареєстрований разом з дітьмиОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21, 22).

На виконання вимог ч.ч. 4-9 ст. 165 ЦПК України судом першої інстанції було перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржниці ОСОБА_2 та отримано відомості, що ОСОБА_2 станом на 21.07.2025 зареєстрована з адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що і заявник ОСОБА_1 , і боржниця ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою разом з їх спільними дітьми.

22 липня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву, в якій вона стверджувала, що діти знаходяться на її утриманні, а вимоги заявника не є безспірними, оскільки вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

При цьому, як вбачається з доданих ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу копій платіжних інструкцій від 02.06.2025, 21.06.2025, 07.07.2025, ОСОБА_1 у ці дні пересилав грошові кошти боржниці ОСОБА_2 із зазначенням призначення платежів: «Переказ власних коштів. На дітей», «Переказ власних коштів. На дітей. Аліменти», «Переказ власних коштів. На утримання дітей» (а.с. 17, 18, 19).

Вказані обставини не можуть беззаперечно свідчити про те, щодіти знаходяться виключно на утриманні заявника.

Відтак, з огляду на вищевикладене, із поданої ОСОБА_1 заяви та матеріалів, що долучені до неї, а також з урахуванням заперечень ОСОБА_2 , не вбачається виникнення або порушення безспірного права грошової вимоги (права заявника на стягнення з боржниці аліментів), що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував подані боржницею заяву та додаткові пояснення, які не передбачені процесуальним порядком розгляду заяв про видачу судового наказу, та мав керуватися виключно поданою заявою про видачу судового наказу і доданими до неї документами, є необґрунтованими, не відповідають принципу об`єктивності і повноти судового розгляду, а тому відхиляються колегією суддів.

Відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 з визначених судом першої інстанції підстав не порушує право останнього на доступ до правосуддя, оскільки він вправі звернутися до суду з відповідними вимогами в загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Шкурупій В.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шкурупій Вікторії Вікторівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді