ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/864/25
Номер провадження 22-ц/818/3755/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Кружиліної О.А., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2025 року в складі судді Нечипоренко І.М. по справі № 619/864/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що з 14 березня 2008 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 27 жовтня 2021 року.

Під час подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу проживає з нею. Батько участі у житті та утриманні дитини не приймає, попри її неодноразові прохання допомоги за період з серпня 2022 - 2025 роки не надавав, що є підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісячно за минулий час з моменту припинення надання допомоги 01 вересня 2022 року до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2025 та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням встановлених обставин по справі, розміру доходу відповідача, суд вважав справедливим стягувати з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. З урахуванням положень статті 191 СК України, суд виходив із того, що позивачкою не надано доказів на те, що у період з 01 вересня 2022 року нею вживались заходи щодо одержання з відповідача аліментів на утримання спільної дитини, а відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати таких аліментів, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів до пред`явлення позову.

На вказане судове рішення 28 травня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкуропацька Марина Олександрівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність офіційного листування між сторонами не може беззаперечно свідчити про її бездіяльність щодо вчинення дій з отримання аліментів до звернення до суду.

Вказувала, що сімейні правовідносини мають певну специфіку та особистісний характер, а тому суду першої інстанції проявив надмірний формалізм, вважаючи, що факт звернення з приводу одержання коштів на утримання дитини має бути підтверджений офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів.

Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням фінансової допомоги в утриманні дитини, посилаючись на конкретні потреби дитини та зазначаючи про неприпустимість ігнорування ними, проте ОСОБА_2 регулярно ігнорує дзвінки та прохання про допомогу в утриманні сина, що підтверджено листуванням у мессенджері TELEGRAM.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що з 14 березня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року по справі № 619/4863/21 (а.с. 11, 19).

Сторони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення аліментів з 01 вересня 2022 року.

Посилання позивачки на скріншоти листування обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції та не приймаються судовою колегією, оскільки вони не містять інформації про неодноразових характер таких звернень в продовж заявленого часу та категоричної відмови відповідача у наданні допомоги. Вказані скрішноти містять лише дату без зазначення року та текст, що також унеможливлює беззаперечно встановити період та осіб, між якими було листування.

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період відсутні, а тому позовні вимоги в оскаржуваній частині задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.А. Кружиліна

О.Ю. Тичкова