КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/8102/25
Провадження № 2/552/3249/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретар судового засідання Безугла А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення посилаючись на те, що 02.12.2024 року відповідач вироком Київського районного суду м. Полтави визнаний винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. Даним злочином йому заподіяно матеріальну, що полягає у витратах понесених на діагностику та лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, які становлять 1 800 грн. З метою отримання правової допомоги на досудовому слідстві позивачем укладено договір з адвокатом Оніпко Є.А. та сплачено гонорар 5 000 грн. Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода,яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нанесення тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб життя: позивач постійно знаходиться в стані депресії із-за побоювань продовження проти правних дій відповідача. Моральну шкоду оцінює в сумі 50 000,00 грн та судові витрати по справі. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідач на його користь витрати на відновлення стану здоров`я 1800 грн., 5 000 грн. за отримання правової допомоги на досудовому слідстві, 50 000 грн. моральної шкоди, витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Сторона відповідача не аргументувала свою позицію у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, надали до суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що відповідач визнає позовні вимоги в частині матеріальної шкоди у розмірі 700 грн., які підтверджені квитанціями, всі інші витрати не доведені. Моральну шкоду визнає у розмірі 5000 грн., вважає такий розмір буде більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілій особі. Просив зменшити витрати на правову допомогу та розгляд справи проводити у відсутність сторони відповідача.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 02.12.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Вироком встановлено, що 06.07.2024 року близько 16 год 30 хв ОСОБА_2 , перебуваючи по вул. Зіньківська, 35 у м. Полтава поблизу території автомийки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_1 , наніс йому один удар правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку обличчя зліва. Не зупиняюсь на досягнутому, ОСОБА_2 силою, двома руками, почав заштовхувати ОСОБА_1 в автомобіль марки «Нісан Рог», після чого ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_1 декілька ударів правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку правої вушної раковини. У подальшому ОСОБА_2 наніс потерпілому близько п`яти ударів правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку тулуба справа. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 декілька ударів правою та лівою рукою, по черзі, у ділянку голови в області шиї зліва та потилиці, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: гематом тулубу та правої вушної раковини, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так, і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_1 цивільний позов в рамках розгляду кримінальної справи не заявляв.

Вирок набрав законної сили 02.01.2025 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно копії довідки КП «Першої міської клінічної лікарні ПМР» № 9874 від 07.07.2024 року ОСОБА_1 звертався за невідкладною медичною допомогою, з даного огляду вбачається, що позивачу ОСОБА_1 встановлено ряд діагнозів: Забій м`яких тканин голови та шиї, забійна гематома вушної раковини справа, забій правого колінного суглоба та призначені консультації лікарів-спеціалісті.

Відповідно до наданих квитанцій, позивачем у період 24 липня по 01 серпня 2025 року проходились медичні обстеження, що підтверджені та сплачено кошти на загальну суму 1 800 грн.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами завдання йому матеріальної шкоди, а саме те що, він поніс витрати, пов`язані із лікуванням в сумі 1800 грн., які слід стягнути з відповідача.

Щодо стягнення 5 000 грн. витрат на правничу допомогу в ході досудового слідства.

За змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України. Останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків. Натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20 та від 01.12.2021 у справі № 915/1477/20, від 31.05.2021 у справі № 910/6235/20, від 24.03.2021 у справі № 922/445/20 та від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, витрати, які пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Постановою від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо порядку розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначивши, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Таким чином, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в справі про кримінальне правопорушення у порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу під час досудового слідства у розмірі 5 000 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від протиправних дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку.

Отже, вчиненим відповідачем кримінального правопорушення позивачу безумовно було завдано моральної шкоди.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому суд вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданий позивачу, в сумі 15 000,00 грн.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Стосовно витрат на правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

На обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01.03.2025 року, акт виконаних робіт від 01.04.2025 року, копію квитанції про оплату гонорару адвоката від 01.03.2025 у сумі 5000 грн

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та просить враховути незначну складність даної справи, обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданих послуг), принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій їх необхідності, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, клопотання відповідача, межі задоволення позовних вимог, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5 000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

В порядку ст. 141 ЦПК України, та в силу п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1211,20 грн., за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 1211,20 грн.

Частиною 5 ст. 268 ЦПК України визначено, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 10,12,76-81,141, 259, 263-265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 800 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього 21 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення виготовлений 05 грудня 2025 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна