Провадження № 2/463/2847/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина з інвалідністю, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання як повнолітнього сина інваліда ІІ групи, в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, щомісячно, починаючи з дати подання позову і на весь час непрацездатності; судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивує тим, що є сином відповідача та йому встановлено другу групу інвалідності. Внаслідок інвалідності є непрацездатним і потребує постійного матеріального забезпечення, лікування та догляду. Власний дохід в розмірі соціальної допомоги особам з інвалідністю в розмірі 2361 гривні не забезпечує належного рівня життя та не покриває витрати на ліки, харчування та інші потреби для життєдіяльності.

Матеріали позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 13 листопада 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначену таку до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, 26 листопада 2025 року на адресу суду надійшла його заява, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, 4 грудня 2025 року на адресу суду надійшла його заява, в якій він вказує, що визнає позов частково та просить стягувати з нього аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно.

За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін у справі.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 6 серпня 1993 року вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства та йому встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10ААБ №135995 від 4 квітня 2013 року.

ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду, що стверджується копією висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №1204 від 26 вересня 2025 року виданого КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер». Також він постійно приймає ліки, що підтверджується копією виписки з медичної карти хворого від 11 вересня 2025 року.

Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними (зокрема, але не виключно, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи); син (дочка) потребує матеріальної допомоги (під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю); батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку) (тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя (стаття 1 Закону України Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

При цьому не має значення, яку групу інвалідності має син (донька). Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітній позивач є сином відповідача та він є особою з інвалідністю другої групи з дитинства. За станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою допомоги за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування для нього. Відповідач не надав суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципів розумності та справедливості та вважає за необхідне задовольнити позовну заяву в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі - частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти суду не надано. Натомість відповідач подав заяву про часткове визнання позову, однак не погоджується з заявленою сумою аліментів.

Водночас суд приходить до переконання щодо відсутності необхідності для встановлення мінімального розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, з огляду на те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється з урахуванням їх потреби у матеріальній допомозі та можливості надання утримання другим з батьків (стаття 198, частина друга статті 200 СК України).

Аналогічний підхід при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, доньку застосований Верховним Судом у постановах від 16 серпня 2018 року у справі №207/2196/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі №459/1381/18.

При цьому суд звертає увагу, що в позові позивач фактично просить визначити два способи стягнення аліментів, а саме у частці від доходу відповідача та в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що чинним законодавством України не передбачено. Оскільки суд задовільняє позов і визначає розмір аліментів у частці від доходу відповідача, а тому відсутні підстави для визначення іншого розміру аліментів. Також суд зазначає, що норми чинного законодавства не визначають мінімальний розмір аліментів, які стягуються на непрацездатну особу в розмірі як просить стягувати позивач не менше від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним, враховуючи часткове визнання позову зі сторони позивача, позов підлягає до задоволення частково.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частина 9 статті 10 ЦПК України визначає якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи наведене суд приходить до переконання про стягнення аліментів від дня пред`явлення позову 13 листопада 2025 року.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 1211,2 гривень судового збору.

Крім того, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина з інвалідністю задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову 13 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211 (одну тисячу дві одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.