Суддя Попова В. О.
Справа № 644/1815/24
Провадження № 2/644/651/25
06.11.2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2025 м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Попової В.О.,

за участю

секретаря судового засідання Плаксій К.А.,

представника позивача Гринченко Т.М.

представник відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації в порядку розподілу майна подружжя

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просить визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,0 кв.м., житловою площею 16,2 м.кв.; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача в порядку поділу майна колишнього подружжя компенсацію вартості частки квартири за вищевказаною адресою у розмірі 699 987 грн, залишивши зазначену спірну квартиру у власності відповідачки ОСОБА_3 . Судові витрати по сплаті судового збору просить стягнути з відповідачки. В обґрунтування позову зазначено, що з 03.12.2011 позивач ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям булонабуто квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку 05.08.2021 було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 .Позивач зазначає, що згоди про добровільний поділ спільного майна подружжя між ним та відповідачкою не досягнуто. Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Вдовиченко О.І. через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, (а.с.102-104), в якому заперечуючи проти позовних вимог, мотивував тим, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за особисті кошти, які нею були отримані від батьків, відтак спірна квартира не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю відповідачки ОСОБА_3 . Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат Гринченко Т.М. надала відповідь на відзив, (а.с.114-120), зазначивши, що заперечення відповідача проти позову є безпідставними; просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, (а.с.67).

Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, (а.с.137-139).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 адвокат Гринченко Т.М. позов підтримала повністю та наполягала на його задоволенні, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Вдовиченко О.І.позов не визнав, обґрунтовуючи свої заперечення аналогічно викладеному ним у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2011 року.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 02 листопада 2023 року.

Під час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_6 було набуто квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку 05.08.2021 було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 .

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування ( пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належить і обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Ураховуючи, що у цій справі метою заявленого позивачем ОСОБА_7 позову є поділ спільного сумісного майна, набутого у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , підстав для задоволення вимоги про визнання спірної квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільного сумісного майна немає, тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, що відповідатиме правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 367/4754/21, провадження № 61-8800св22, від 04 вересня 2024 року у справі № 759/5305/21, провадження № 61-14964св23.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі вартості спірної квартири суд приходить до наступного.

За час спільного проживання як подружжя ОСОБА_6 набули у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 41 м.кв., житлова площа якої складає 16, 2 кв.м.

05.08.2021 за відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру за вищевказаною адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Право власності зареєстровано державним реєстратором Перепелиця М.В., Департаменту реєстрації Харківської міської ради, підстава внесення запису про реєстрацію: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59744611 від 10.08.2021 року; підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 16.06.2021 року видавник: Приватне Акціонерне Товариство «Трест Житлобуд-1»/ ОСОБА_3 ; договір бронювання, серія та номер: 156-188, виданий 15.08.2019 року, видавник: Приватне Акціонерне Товариство «Трест Житлобуд-1»/ ОСОБА_3 ; договір купівлі-продажу, серія та номер: БВ190815-8-1, виданий 15.08.2019 року, видавник: Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Харківжитлобуд-1» від імені якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЦП-2015»/Скриннікова Оксана Олександрівна.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З наведених обставин справи вбачається, що за період перебування сторін у шлюбі на ім`я відповідачки ОСОБА_3 було оформлено право власності на спірну квартиру.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Вдовиченко О.І., заперечуючи в судовому засіданні презумпцію спільності права власності подружжя, посилалася на те, що спірна квартира була придбана відповідачкою ОСОБА_3 за особисті кошти, які нею були отримані від батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .Наполягав на тому, що кошти батьків відповідачки не є грошовими коштами подружжя, тобто не є коштами які були одержані власними зусиллями та спільною працею подружжя. Тому сторона відповідача вважає, що спірна квартира не була набута за спільні кошти подружжя.

За клопотанням представника відповідачки судом допитано в якості свідків батьків відповідачки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які кожний окремо пояснили, що подарували доньці відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 440 000 гривень, проте відповідний письмовий договір дарування не було укладено.

З пояснень свідка ОСОБА_10 (сестри відповідачки) в судовому засіданні вбачається, що батьки дарували відповідачці у 2019 році гроші у сумі приблизно 12 000-13 000 доларів США , але особисто свідок не була присутня при цьому. Також свідок не обізнана щодо суми, за яку була придбана спірна квартира.

Свідок ОСОБА_11 (кума рідної сестри відповідачки) в судовому засіданні пояснила, що не обізнана щодо вартості придбаної Скринніковими спірної квартири, також їй не відома сума грошей, яку подарували батьки відповідачці.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що надані батьками відповідачці кошти були витрачені нею саме на купівлю спірної квартири, а не витрачалися відповідачкою для будь-яких інших цілей або цивільно-правових договорів ( позики та ін. ) суду не надано.

Стороною відповідачки не надано суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі. Проте, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує, в цьому випадку на відповідачку.

Суд критично оцінює зазначені покази свідків та представника відповідачки стосовно того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за особисті кошти.оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, презумпція спільності права власності подружжя на майно не може бути спростована поясненнями свідків (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.09.2024 у справі № 523/6344/21, провадження № 61-7909св23).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спірна квартира була набута відповідачкою під час шлюбу з позивачем за спільні кошти подружжя і лише формально зареєстровані на ім`я відповідачки, а тому це майно є спільним сумісним майном подружжя.

Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21).

Системне тлумачення положень ст.ст. 69, 70, 71 СК України дає підстави застосовувати такий спосіб поділу майна, як поділ речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Верховний Суд неодноразово вказував у своїх постановах, що якщо рухоме та нерухоме майно набуто сторонами за час шлюбу, є неподільним, то підлягає поділу шляхом виділення у власність кожного окремого об`єкта майна.

Згідно з ч. 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною 4 статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Разом з тим, стягнення на користь позивача компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не становитиме для відповідачки надмірний тягар. У спірних правовідносинах відповідачка не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у неї коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Викладене відповідає висновку, сформульованому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №299/2587/15-ц .

Відтак, ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав особи в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність суд вважає, що позовні вимоги в частині поділу спільної сумісної власності, шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 компенсації 1/2 вартості спірної квартири.

Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зазначений висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 03 жовтня 2018року у справі № 127/7029/15-ц.

Оцінюючи наявний в матеріалах справи звіт про оцінку майна №34 РМ-240305-013, (а.с.51-58) щодо вартості квартири АДРЕСА_1 , суд враховує, що згідно з висновком оціночної діяльності по визначенню ринкової вартості спірної квартири, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка Київ» на замовлення сторони позивача, вартість спірної квартири - 1 399 974 грн, що не спростовано стороною відповідачки.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 711/650/13-ц вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені Законом № 2658-III без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність.

Оскільки суд з власної ініціативи не може збирати докази, а відповідне клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя до суду не надходило, тому суд дійшов висновку, що саме висновок оціночної діяльності по визначенню дійсної вартості спірної квартири, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка Київ» на замовлення сторони позивача, підлягає до врахування судом під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 компенсації вартості спірної квартири в сумі 699 987 грн в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя (1399974 грн : 2 = 699 987,00 грн).

При цьому стороною відповідачки не спростовано вартість спірної квартири, яку було взято судом за основу при визначенні суми компенсації.

Суд не приймає до уваги викладені представником відповідачки - адвокатом Вдовиченком О.І. у письмовій промові до судових дебатів твердження щодо недопустимі доказів, а саме правовстановлюючих документів на спірну квартиру, (а.с.199-200) з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечення. Проте, підчас дослідження та оголошення в судовому засіданні письмових матеріалів справи жодних заперечень представником відповідачки - адвокатом Вдовиченком О.І. не заявлялось. Надаючи пояснення на відповідній стадії судового розгляду, представник відповідачки - адвокат Вдовиченко О.І. не оспорював , що 05.08.2021 за відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Відтак, відповідно до статей 7780 ЦПК України наявні в матеріалах справи належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, оголошені та досліджені в судовому засіданні, суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того, що 05.08.2021 за відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі вартості спірної квартири.

Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України; ст.ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості нерухомого майна, а саме 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 41 м.кв., житлова площа - 16,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), в розмірі 699 987 (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень, 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 499,94 (три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять ) грн 94 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17.11.2025.

Суддя: В.О. Попова