Справа № 496/4346/22
Провадження № 2/496/1237/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ієговська А.О. звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «Альфа страхування» про страхове відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пов`язаних: із лікуванням позивача у розмірі 55 691 грн 88 к., з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 13608 грн 42 к. та заподіяної моральної шкоди у розмірі 3465 грн 01 к.

17.05.2023 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ієговська А.О. звернулась до суду з заявою, якою уточнила позовні вимоги, відповідно до яких просить стягнутим з відповідача витрати: на лікування позивача у розмірі 25048 грн 56 к., у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 13608 грн 42 к., заподіяну моральну шкоду у розмірі 3465 грн 01 к., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі по 12000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.2021 року близько 21 год 15 хв., в Одеській області, на 455 км автодороги М-05 «Київ-Одеса», відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем у складі сідлового тягача «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом марки «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення з маршрутним автобусом марки «ЗАЗ I-VAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок даної події пасажир маршрутного автобусу ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. 09.10.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до ЄРДР за №0001256 з кваліфікацією за ч. 3 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Відповідальність водія складі сідлового тягача «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205257122, який діяв на момент ДТП. Відповідно обов`язок відшкодувати моральну шкоду, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності та шкоду, завдану у зв`язку з понесеними витратами на лікування у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0001256 було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_1 та зроблено висновок експерта № 2226 про те, що у ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: розрив частковий крижово-повздовжнього зчленування злів, перелом латеральної маси куприка зліва зі зміщенням уламків, перелом тіла повздовжньої кістки справа без значного зміщення уламків, розходження лонного зчленування, переломи поперекових відростків 5-го поперекового хребця без значного зміщення відламків, перелом зовнішньої щиколотки лівої малогомілкової кістки, що супроводжувалось травматичним шоком. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «н» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Станом на момент звернення з позовною заявою Біляївським районним судом Одеської області розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадження відносно ОСОБА_2

25.11.2021 року представником за довіреністю ОСОБА_1 адвокатом Мелех Д.О. було надано ПрАТ «СК «Альфа страхування» повідомлення про ДТП та заява на здійснення страхового відшкодування з усіма необхідними документами про відшкодування пов`язані із: лікуванням потерпілого; тимчасовою втратою працездатності; заподіяною моральною шкодою. Від відповідача надійшов лист про надання наступних документів: рішення суду із зазначенням винної в ДТП особи, що набрало законної сили та документи, що підтверджують отриману суму виплати за період непрацездатності. Оскільки відповідач вимагає документи, які не передбачені умовами Закону України № 1961-IV, чим суперечить вимогам чинного законодавства України, то позивачем прийнято рішення звернутись в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить в позовних вимогах позивача відмовити в повному обсязі. Свої вимоги представник відповідача мотивує тим, що станом на момент звернення позивача з позовною заявою, Біляївським районним судом Одеської області розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , внесеного до ЄРДР за ч. 3 ст. 286 КК України. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку виплати припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. ПрАТ «СК «Альфа страхування» припинала розгляд страхової справи до отримання рішення суду за результатами розгляду кримінальної справи, про що повідомила сторону позивача. Крім того, за погодженням із ПрАТ «СК «Альфа страхування», винуватець ДТП самостійно здійснює часткове відшкодування шкоди особам, постраждалим від вищевказаного ДТП, про що позивач замовчує. Представник відповідача вважає, що заявлений позов є передчасним та у зв`язку з цим, відсутні підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Альфа страхування» на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, тому у задоволені позову слід відмовити. Представник відповідача просить стягнути з позивача понесені судові витрати.

Від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ієговської А.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивачки просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначила, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування за завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадження. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Щодо доводів відповідача про відшкодування шкоди дружиною водія, який здійснив ДТП, то такі доводи не заслуговують уваги, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, жодним платіжним документом, який би підтверджував дані доводи.

17.05.2023 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ієговська А.О. подала заяву про уточнення позовних вимог в якій просила стягнути з відповідача витрати: на лікування позивача у розмірі 25048 грн 56 к., тимчасову втрату працездатності у розмірі 13608 грн 42 к., заподіяну моральну шкоду у розмірі 3465 грн 01 к., в зв`язку з тим, що відповідачем 10.05.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування понесених витрат на лікування у розмірі 30643 грн 32 к. Отже позивач має право на отримання страхового відшкодування витрат у розмірі: на лікування позивача - 25048 грн 56 к., тимчасову втрату працездатності - 13608 грн 42 к., заподіяну моральну шкоду - 3465 грн 01 к. та витрати на надання професійної правничої допомоги 12000 грн.

Позивачка та представник позивачки адвокат Ієговська А.О. в судове засідання не з`явились, але представник позивачки направила до суду клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить судове засідання провести за відсутності позивачки та її представника.

Представник відповідача Лук`янчук А.В. в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід частково задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що 09.10.2021 року близько 21 год 15 хв., в Одеській області, на 455 км автодороги М-05 «Київ-Одеса», відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем у складі сідлового тягача «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом марки «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення з маршрутним автобусом марки «ЗАЗ I-VAN», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

09.10.2021 року відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001256, про що свідчить відповідний витяг (а.с. 17).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував у складі сідлового тягача «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205257122, який діяв на момент ДТП. ( а.с. 40)

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2226 від 23.12.2021 року у ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: розрив частковий крижово-повздовжнього зчленування зліва, перелом латеральної маси куприка зліва зі зміщенням уламків, перелом тіла повздовжньої кістки справа без значного зміщення уламків, розходження лонного зчленування, переломи поперекових відростків 5-го поперекового хребця без значного зміщення відламків, перелом зовнішньої щиколотки лівої малогомілкової кістки, що супроводжувалось травматичним шоком. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.1.3 «н» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. (а.с. 18-23)

Згідно висновку експертів № 21-6516/6578 від 23.12.2021 року комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, дії водія автопоїзду у складі сідлового тягача «MAN TGX 18.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом марки «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України. У даному випадку невідповідності зазначеному вище пункту Правил, створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку. (а.с. 24-36)

Представником позивача, на підтвердження стаціонарного лікування, надані виписки з медичних закладів, що підтверджує перебування позивачки на стаціонарному лікуванні: КНП «МКЛ № 11» ОМР в період з 09.10.2021 року по 20.10.2021 року; КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» в період з 21.10.2021 року по 30.10.2021 року. Також перебування позивачки в період з 30.10.2021 року по 12.11.2021 року на амбулаторному лікуванні в КНП УСР «Усатівський центр первинної медико-санітарної допомоги». (а.с. 45-49)

Представником позивачки, до позовної заяви в якості доказу витрат на лікування, додані копії чеків, накладних, рахунків, що підтверджує оплату позивачкою витрат на медичні препарати та лікарські засоби. (а.с. 50-73)

17.05.2023 року від представника позивача адвоката Ієговської А.О. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача зазначила, що 10.05.2023 року ПрАТК «Альфа страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок представника позивача за довіреністю у розмірі 30643,32 грн. Дана сума співпадає з наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву розрахунком витрат, понесених на лікування позивача, тому вважає частковою виплатою страхового відшкодування понесених витрат на лікування. Представник позивача просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь позивача: витрати на лікування у розмірі 25048 грн 56 к.; тимчасову втрату працездатності у розмірі 13608 грн 42 к.; заподіяну моральну шкоду у розмірі 3465 грн 01 к.; витрати на надання професійної правничої допомоги 12000 грн. (а.с. 177-179)

Відповідно до відповіді заступника медичного директора КПН «МКЛ № 11» ОМР, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в ІІ-му травматичному відділенні лікарні в період з 09.10.2021 року по 20.10.2021 року та надано листок лікарських призначень (з медичної карти стаціонарного хворого). За час лікування родичами пацієнтки були придбані медикаменти. Де і по якій ціні були придбані медикаменти лікарні не відомо. Також за програмою медичних гарантій пацієнтці були надані певні медикаменти. (а.с. 191-194)

Відповідно до відповіді заступника генерального директора КПН КОР «Київська обласна клінічна лікарня», Боровик Н.О. перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматичному центрі лікарні в період з 21.10.2021 року по 29.10.2021 року та надано листок лікарських призначень (з медичної карти стаціонарного хворого). (а.с. 185-187)

В позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог представником позивача наведений розрахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого: витрати на лікування у розмірі 25048 грн 56 к. (з врахуванням виплати відповідачем у розмірі 30643 грн 32 к.; тимчасова втрата працездатності у розмірі 13608 грн 42 к.; заподіяна моральна шкода у розмірі 3465 грн 01 к.

Суд критично відноситься до наданого представником позивача розрахунку, так як надані в якості доказів витрат грошових коштів, не в повній мірі відповідають вимогам ст. 77 ЦПК України, відповідно до якої, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина наданих доказів не містить відповідної інформації щодо витрати грошових коштів безпосередньо на медичні препарати (чек 0206, чек 0120, чек 9.999 (а.с. 51), чек-номер рахунку 26.00.39.54.33.1 (а.с. 52), чек 1.34636 (а.с. 53), чек б/н (а.с. 54), рахунок фактура від 04.10.2021 року (а.с. 60)) або містить інформацію про придбання товарів, які не відносяться до медичних витрат (пакунки, гігієнічні засоби, мінеральна вода та інше). Таким чином, позивачем не доведено належним доказом витрати на лікування у розмірі 55691 грн 88 к., а з врахуванням здійсненої виплати відповідачем у розмірі 25048 грн 56 к.

При цьому, суд погоджується з розрахунком, виконаним відповідачем (а.с. 148), яким обґрунтовано наведені безпосередні витрати на медичні препарати з врахуванням лікарських призначень. Зазначений розрахунок позивачем не спростований. Відповідно до зазначеного розрахунку, відповідачем здійснено виплату позивачу кошти у розмірі 30643 грн 32 к., які складаються з: витрати по шкоді здоров`ю у розмірі 29184 грн 11 к. та моральна шкода у розмірі 1459 грн 21 к.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України № 1961-IV (діяв на час виникнення правовідносин), страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, розрахунок моральної шкоди слід розраховувати від встановленої суми шкоди, заподіяної здоров`ю, відповідно 29184 грн 11 к. (шкода, заподіяна здоров`ю) помножено на 5% дорівнює 1459 грн 21 к.

Суд критично відноситься до розрахунку, виконаного представником позивачки щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до ст. 25 Закону України № 1961-IV (діяв на час виникнення правовідносин), у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Відповідно до довідки про доходи від 15.11.2021 року, виданої Управлінням освіти Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, частка (результат) середньоденної (середньогодинної) заробітної плати доходу становить (173,45) сто сімдесят три грн 45 коп.

Згідно виписок з медичних закладів, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні: КНП «МКЛ № 11» ОМР в період з 09.10.2021 року по 20.10.2021 року; КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» в період з 21.10.2021 року по 30.10.2021 року та на амбулаторному лікуванні в КНП УСР «Усатівський центр первинної медико-санітарної допомоги» в період з 30.10.2021 року по 12.11.2021 року. Загальний строк непрацездатності склав 35 днів.

Відповідно до розрахунку, розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, становить 5723 грн 85 к. (173 грн 45 к. (середньоденна (середньогодинна) заробітна плата) помножена на 35 (кількість днів втрати працездатності (а.с. 76).

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених витрат на придбання медичних препаратів та лікарських засобів у зазначеному в позовній заяві розмірі. Сама по собі наявність фіскального чеку без зазначення товарів придбання, не може слугувати підтвердженням витрат на придбання медичних препаратів та лікарських засобів, оскільки не підтверджує витрати саме на такі товари. Також, не можуть бути враховані витрати на товари, які не були призначені для лікування та які забезпечують повсякденні вимоги для існування людини, не залежно від перебування людини в лікарні та які можуть використовуватись для забезпечення нормального життєвого існування відповідно до потреб організму людини.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV, діяв на час виникнення правовідносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 зазначено, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Представник позивачки, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що прийняття ПрАТ«СК «Альфа страхування» рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказав, що правомірність припинення строку на прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування до моменту набрання рішення у кримінальній справі прямо передбачена ст. 36.2 Закону №1961-IV та підтверджується чисельною практикою апеляційних судів.

Так, згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19.

Водночас, представником відповідача не доведено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи неведені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що страховик безпідставно зупинив строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачці пославшись на те, що йому невідомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили, а тому в силу вимог статей 23, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду та шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, враховуючи здійснені ПрАТ «СК «Альфа страхування» виплати у розмірі 30643 грн 32 к. (витрати по шкоді здоров`я та моральна шкода), на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування, яке включає шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5723 грн 85 к.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Щодо витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке.

Як убачається з витягу з договору, 12.11.2021 року між АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 укладено договір № ЗД 304/5650 про надання правничої допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 92).

З детального опису робіт (наданих послуг) від 24.03.2023 року, АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» надані такі послуги: консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичних осіб складає 3000,00 грн; підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд складає 3000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви в суд складає 3000,00 грн; судовий розгляд справи складає 3000,00 грн. Загальні витрати складають 12000,00 грн. (а.с. 172-173)

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Альфа страхування» на користь ОСОБА_1 6000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільнена від сплати судового збору, а тому позивачка звільнена від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюються 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже ставка судового за подання зазначеної позовної заяви складає 968 грн 96 к.

В зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 131 грн 67 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 5723 грн 85 к. х 968 грн 96 к./42121 грн 99 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 625, 1166, 1187, 1188, 1193 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (, яке знаходиться за адресою: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22) на користь позивачки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2016 року, РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування пов`язане з втратою працездатності у розмірі 5723 грн 85 к.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (, яке знаходиться за адресою: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22) на користь позивачки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2016 року, РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (код , яке знаходиться за адресою: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22) на користьдержави судовий збір у розмірі 131 грн 67 к.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 12.05.2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра