ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
08 грудня 2025 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куценко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,
У липні 2025 року позивач звернулася до суду з цим позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 135000,00 грн та понесені нею судові витрати.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 14.02.2006 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За усною домовленістю сторони погодили строк виконання робіт тривалістю 14 днів.
У подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір підряду, за умовами якого підрядник зобов`язувався виконати покрівельні роботи будинку, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
У встановлений договором підряду строк підрядник на об`єкт не прибув, до виконання робіт не приступив.
Відповідач обіцяв, що він придбає будівельні матеріали на суму отриманого авансу, надав розрахунок їх вартості, але матеріали не закупив, покрівельні роботи так і не виконав.
Позивач зазначає, що вона постійно телефонувала відповідачу. У відповідь він обіцяв виконати умови договору.
На початку травня 2025 року позивач зверталася до відповідача щодо невиконання ним умов договору та встановлювала додатковий строк для добровільного виконання договірних зобов`язань до 07.05.2025 року.
Водночас, підрядник будівельні матеріали на об`єкт не завіз, покрівельні роботи так і не виконав та під час чергових перемовин із замовницею повідомив, що за 140000,00 грн дах неможливо зробити і на це потрібно 220000,00 грн. Позивачка була готова погодитися і на такі умови, оскільки будинок заливало дощами, що призвело до руйнування стелі.
Крім того, позивач повідомила, що з відповідача неодноразово рішеннями суду стягувались безпідставно набуті кошти, також стосовно нього відкриті кримінальні провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Позивач зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором та незаконно заволодів грошовими коштами, на телефонні дзвінки не відповідає та на зв`язок не виходить.
Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 27 серпня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку загального позовного провадження на 24.09.2025.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
24.09.2025 у судовому засіданні суд ухвалою, яка занесена до журналу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 20.10.2025.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 жовтня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 12.11.2025 року
Надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
12.11.2025 розгляд справи відкладено на 01.12.2025 для повторного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.
Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином.
На запитання суду представник позивача пояснила, що в укладеному між сторонами договорі сторони обумовили всі його істотні умови, зокрема стосовно об`єкта (п. 1.2), строку виконання робіт (п. 2.1), який на прохання відповідача постійно продовжувався, вартість робіт (п. 3.1), вид робіт (п. 1.4) та інших зобов`язань.
Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подав, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та копій позовної заяви з доданими до неї документами, а також надав строк для подачі відзиву, заперечень, пояснень.
Також Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 виклав правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини 8 статті 178 ЦПК України.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність передбачених ст. 280 ЦПК України умов для цього, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні 01.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 08.12.2025.
Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги позову, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.
Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №433347115 від 29.06.2025, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, загальною площею 50,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
12.03.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір підряду на виконання будівельно-оздоблювальних робіт у вказаному будинку.
Відповідно до п. 1.1 договору, підрядник Липовенко С.О. зобов`язується виконати за завданням замовника визначені за кошторисом види будівельно-оздоблювальних робіт, а замовник в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язується прийняти результат робіт та оплати його згідно з кошторисною вартістю замовлення.
Відповідно до п. 1.2 договору, підрядник виконує тільки будівельно-оздоблювальні роботи за адресою: АДРЕСА_2 , закуповуючи необхідні будівельні матеріали та використовуючи свій інструмент та пристосування.
Класифікація (тип) ремонтно оздоблюваних робіт «Покрівельні роботи».
Підрядник зобов`язується розпочати виконання будівельно-оздоблювальних робіт, обумовлених у кошторисі (замовленні) 18.03.2025.
Загальна вартість будівельно-оздоблювальних робіт за цим договором визначається складеним кошторисом (замовленням) і становить 140000,00 грн.
На підтвердження погодження умов договору підряду та їх невиконання, а також на підтвердження перерахування відповідачу авансу на зазначений ним номер карткового рахунку, передачі йому всієї суми за цим договором позивач надала суду переписку, здійснену між нею та відповідачем у мобільному застосунку «Viber».
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.
Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.
Згідно зі статтею 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно із статтею 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначено вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
У цій справі між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем як підрядником умов договору побутового підряду, у зв`язку із чим позивачка як замовник звернулась до суду з вимогою про стягнення сплачених нею коштів на виконання цього договору, оскільки відповідач не приступив до виконання обумовлених договором робіт, а також фактично заявила вимогу про розірвання цього договору з її ініціативи.
Вирішуючи питання щодо того чи порушені права позивача у спірних правовідносинах та чи підлягають вони захисту судом, суд бере до уваги таке.
Договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.
Закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц).
За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (частина перша статті 875 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Суд встановив на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що 12 березня 2025 року сторони уклали договір підряду.
Відповідно до п. 1.1 договору, підрядник Липовенко С.О. зобов`язується виконати за завданням замовника визначені за кошторисом види будівельно-оздоблювальних робіт, а замовник в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язується прийняти результат робіт та оплати його згідно з кошторисною вартістю замовлення.
Відповідно до п. 1.2 договору, підрядник виконує тільки будівельно-оздоблювальні роботи за адресою: АДРЕСА_2 , закуповуючи необхідні будівельні матеріали та використовуючи свій інструмент та пристосування.
Класифікація (тип) ремонтно оздоблюваних робіт «Покрівельні роботи».
Підрядник зобов`язується розпочати виконання будівельно-оздоблювальних робіт, обумовлених у кошторисі (замовленні) 18.03.2025.
Загальна вартість будівельно-оздоблювальних робіт за цим договором визначається складеним кошторисом (замовленням) і становить 140000,00 грн.
При цьому суд встановив, що формуляр цього договору позивачка надіслала відповідачу за допомогою мобільному застосунку «Viber».
Щодо належності і допустимості цих доказів оплати позивачкою вартості робіт за договором підряду суд зазначає таке.
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків.
В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.
Відповідно до частин першої-третьої статті 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі.
Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України).
Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Аналогічні висновки неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21.
Такі висновки сталими і релевантними до спірних правовідносин, а тому підлягають застосуванню судом під час вирішення цієї справи.
Крім цього суд враховує, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21.
З огляду на наведений актуальний висновок Великої Палати Верховного Суду, суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, підтверджує або спростовує доводи сторін. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.
Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зазначає, що наявні у матеріалах справи докази (фотокопія id-картки відповідача, знімки екрана інтернет сторінки компанії «Єврофасад» із зазначеними номерами телефонів, за якими велись перемовини та листування з відповідачем; переписка між сторонами у мобільному застосунку «Viber») свідчать про існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із виконанням зобов`язань за договором підряду.
З урахуванням обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку про те, що листування сторін у мобільному застосунку «Viber» дає змогу встановити його учасників (назва контакту відповідає імені відповідача, а логотип біля контакту відповідача у переписці відповідає логотипу компанії «Єврофасад», наявному на інтернет сторінці з відповідними контактними номерами телефонів), а тому суд приймає ці докази як належні.
Суд вважає, що ці докази належно та достатньо, у сукупності з іншими наявними у справі доказами, підтверджують виконання позивачкою як замовником свого обов`язку щодо забезпечення доступу до місця виконання робіт та повної оплати вартості робіт, визнання відповідачем отримання цієї оплати у розмірі, зазначеному у позові, а також односторонню відмову відповідача як підрядника від виконання робіт за цим договором.
Крім цього, суд враховує, що оскільки виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), тому виконання боржником, у цьому випадку відповідачем як підрядником за договором (зобов`язаною стороною за договором в частині виконання робіт) повинно бути підтверджене відповідачем належним чином.
Отже, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку за договором, а так само обставин, які перешкоджали його виконанню несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.
Відповідач у цій справі не виконав вказаний обов`язок та не довів означену обставину перед судом.
Ненадання відповідачем доказів дає суду право під час заочного розгляду справи обмежитися доказами, наданими позивачем.
Водночас позивачка на підтвердження невиконання відповідачем зобов`язань за договором підряду надала суду докази укладення нею наприкінці травня 2025 аналогічної угоди з іншим підрядником на виконання робіт, які відмовився виконати відповідач, також надала докази, що підтверджують факт їхнього належного виконання іншим підрядником.
Вказана обставина, на думку суду, також опосередковано свідчить про невиконання відповідачем свого зобов`язання у спірних правовідносинах.
Також суд зазначає про таке.
Норми чинного цивільного законодавства передбачають право замовника на відмову від договору підряду на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України у разі порушення умов договору підряду та не встановлюють обов`язку позивача вручати заяву про відмову від договору безпосередньо підряднику чи перевіряти факт такого отримання.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.03.2020 у справі №910/2051/19, стаття 849 Цивільного кодексу України передбачає три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: 1) підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); 2) очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); 3)відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).
Суд зазначає, що відмовитись від договору підряду і вимагати відшкодувати збитки відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є правом замовника в силу закону, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.
Отже, договір підряду може бути розірваний у результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто у результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України тягне припинення зобов`язань його сторін.
У зв`язку з тим, що відповідач не виконував роботи, які сторони обумовили в укладеному між ними договорі, позивачка у телефонному листуванні висловила до нього вимогу про повернення всієї суми грошей, яку він отримав від неї на виконання цього договору.
Оскільки у подальшому позивачка звернулась до суду з позовом про повернення отриманих відповідачем коштів, суд приходить до висновку, що нею фактично вчинено дії, які свідчать про її відмову від договору з підстав його невиконання відповідачем як підрядником.
З урахуванням наявних у матеріалах справи належних та достатніх доказів, які у своїй сукупності достовірно свідчать про існування між сторонами зобов`язальних правовідносин, пов`язаних із виконанням договору підряду, а також про повне виконання умов цього договору позивачкою як замовником щодо оплати у розмірі 135000,00 грн і односторонню відмову відповідача як підрядника від виконання своїх зобов`язань за цим договором та від повернення отриманих коштів у спірних правовідносинах, суд достеменно було встановив, що відповідач порушив охоронювані законом права та інтереси позивачки і вони підлягають захисту судом.
З огляду на це суд дійшов висновку про те, що отримані відповідачем від позивачки кошти підлягають стягненню судом з відповідача на користь позивача у судовому порядку.
Отже, наявні правові підстави для задоволення позову.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (100% задоволених вимог).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно з відомостями акту №29/05-1 приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правничої допомоги №8 від 26.05.2025, адвокат надала послуги сукупний розмір яких становить 5000,00 грн.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, ціну позову, обсяг наданих послуг, їх дійсність та необхідність, розумність їх вартості з огляду на предмет позову, суд дійшов висновку про те, що такі витрати відповідають в повній мірі критеріям реальності, справедливості, пропорційності, розумності та необхідності.
Також суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас відповідач вказаний обов`язок не виконав.
Отже, відповідно до приписів ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційною до розміру задоволених витрат є розмір правничої допомоги у сумі 5000,00 грн (100% від заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів.
Розірвати договір підряду б/н від 12 березня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 135000 (сто тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 08.12.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .