Справа № 202/5373/25
Провадження № 2/202/3416/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» Єрмолов Є.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в якому просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 78 033,18 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 44,7, житлова площа (кв.м): 27,2, шляхом проведення електронного аукціону.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23.05.2006 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонастуником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір №DNP0GK00000031 від 23 травня 2006 року, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та інших платежів, які передбачені умовами договору. 23.05.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Однак, за кредитним договором наявна заборгованість у загальному розмірі 78033,18 доларів США, що складається з: 21613,95 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 37829,23 доларів США - заборгованість за процентами; 6090,00 доларів США - заборгованість з комісії 12500,00 доларів США - заборгованість по пені.

06.11.2024 року Банк звернувся із претензією кредитора до державної нотаріальної контори та 06.12.2024 року отримав відповідь щодо заведення спадкової справи на підставі даної претензії. Позивачем встановлено, що на момент смерті, позичальник мав неповнолітнього сина - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не подавав відмову від прийняття спадщини. 03.04.2025 року Банком було направлено претензію кредитора до відповідача, яка залишена без належного реагування, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження. Також задоволено клопотання представника позивача та витребувано: від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 22.11.2022 року; від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; від Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копію актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява в якій представник позивача просить розглядати справу без його участі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що 23.05.2006 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому перейменоване у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір №DNP0GK00000031 від 23 травня 2006 року (далі Кредитний договір).

Умовами кредитного договору сторони узгодили наступне:

- банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 20.05.2021р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 25 000,00 доларів США на купівля нерухомості, а також у розмірі 3790,53 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3.,2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 355,23 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.1.1.);

- для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові: рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок НОМЕР_2 , рахунок по відсотках НОМЕР_3 , рахунок для обліку комісії і винагороди 7607 (п. 1.2.);

- згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню Кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,57% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом (п. 3.2.);

- при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк мас право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі (1,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочкп. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видасться в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату' сплати (п. 4.1.)

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином й надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі, визначеному договором.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.02.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на 14.04.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 78033,18 доларів США, що складається з: 21613,95 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 37829,23 доларів США - заборгованість за процентами; 6090,00 доларів США - заборгованість з комісії 12500,00 доларів США - заборгованість по пені.

На підтвердження своїх посилань, представником позивача надано «Розрахунок заборгованості за договором № DNP0GK00000031 вiд 23-05-2006, укладеним мiж Приватбанком та ОСОБА_2 , станом на 14.04.2025 року», та виписки по рахункам ОСОБА_2 за період з 23.05.2006 року по 28.04.2025 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В забезпечення кредитного договору від 23 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонастуником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено Договору іпотеки №DNР0GК00000031 від 23.05.2006 року (далі Договір іпотеки), за умовами якого іпотекою забезпечуються виконання зобов`язань ОСОБА_2 , за кредитним договором №DNР0GК00000031 від 23.05.2006 року.

Відповідно до п.6Договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_2 наддав в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру загальною площею 44,70 кв.м, житлова площа 27,20 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 14549016, що належить останньому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. 23.05.2006 року за реєстром № 40-48.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з номером інформаційної довідки 299733772 від 16.02.2022 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 44,7 кв.м, житлова площа - 27,2 кв.м, реєстраційний номер 14549016, на праві приватної власності належать ОСОБА_2 . В розділі «Відомості з Державного реєстру іпотек» за реєстраційним номером обтяження 3285211 наявний запис про обтяження іпотека, що зареєстрований 07.11.2011 Приватним нотаріусом Чижик І.О., іпотекодержатель ПАТ КБ «Привабанк», божником за основним зобов`язанням в розмірі 25000 доларів США є ОСОБА_2 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру вктів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 5 від 10.09.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 48 років, про що 05 грудня 2022 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 2241 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» засобом поштового зв`язку, на адресу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора вих. № 60523DNP0L896 від 29.10.2024 року.

У відповідь на дану претензію, завідувач Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 01.11.2024 року № 2781/02-14 повідомив, що на підставі даної претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» з вимогами до спадкоємців ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , заведено спадкову справу № 659/2024.

В ході судового розгляду справи, судом безпосередньо досліджено належним чином завірену копію спадкової справи № 659/2024, заведеною після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що дану спадкову справу заведено на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк», та жодний із спадкоємців померлого ОСОБА_2 із заявою про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини не звертався. Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалось.

Водночас, відповідно до листа начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 05.06.2025 року № 6/5-1186, за наявними даними будинкової книги, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.10.2006 року по теперішній час. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) становить 2 особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з актовим записом про народження № 57 від 24 січня 2006 року, ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №336/3968/16-ц зазначено, що висновок апеляційного суду про те, що реєстрація місця проживання відповідачів не є належним доказом на підтвердження факту їх постійного проживання із спадкодавцем та доказом, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті особи ґрунтується на припущеннях, оскільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Крім того, відповідно до вимог до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На час відкриття спадщини, станом на 02.11.2022 року, син позичальника ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_1 постійно проживав разом із померлим ОСОБА_2 , а тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він (його законний представник) не заявив про відмову від неї.

Таким чином, суд доходить до висновку що спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , з часу її відкриття, належить його сину відповідачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

АТ КБ «Приватбанк» на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , було направлено лист-претензію вих. № 60523DNP0L896 від 25.03.2025 року, в якому повідомлено про заборгованість за кредитним договором № DNP0GK00000031, та запропоновано звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити дану заборгованість.

Разом з тим, вимога позивача була залишена без належного реагування та заборгованість відповідачем не сплачена.

Матеріали справи не містять доказів того, що позичальник за життя чи його спадкоємець після смерті позичальника, вчиняли дії щодо врегулювання питання вчасного виконання зобов`язань за кредитним договором № DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року.

В Договорі іпотеки № DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року сторони визначили, що вартість предмета іпотеки двокімнатної квартири загальною площею 44,70 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 14549016, становить 158065,00 гривень (п.п. 6., 10.)

Відповідно до п. 8 на термін дії цього договору Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні Іпотекодавця. З метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому п.15.7. цього Договору Іпотекодержатель, має право: п.15.7.1. звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; п.15.7.2. звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за Кредитним договором, у випадках: порушення Позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору;порушення Іпотекодавцем правил заміни Предмету іпотеки; порушення Іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язань за цим договором; виявлення Іпотекодержателем погіршення стану Предмету іпотеки, або зменшення вартості Предмету іпотеки понад нормальною фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності Предмета іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в Кредитному договорі або в цьому договорі; смерті Іпотекодавця та/або Позичальника; порушення судом справи про стягнення з Іпотекодавця на користь його кредиторів заборгованості.

Оскільки відповідач, як спадкоємець позикодавця, зобов`язань за кредитним договором № DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року, щодо повернення суми кредиту та оплати інших платежів на загальну суму 78 033,18 доларів США, не виконав, то Банк має право звернути стягнення на спадкове майно, що є предметом іпотеки з метою погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Договору іпотеки, згідно з чинним законодавством.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано статті 39 Закону України «Про іпотеку», за змістом якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на електронному аукціоні, що є одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході розгляду справи, відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, зокрема, наданого суду розрахунку заборгованості, факту прийняття відповідачем спадщини - квартири, яка є предметом іпотеки, а також невиконання ним вимог кредитора.

За таких обставин, враховуючи, що в відповідач, який є спадкоємцем позичальника/іпотекодавця, не виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 78 033,18 доларів США, суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог кредитора та в рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 44,7, житлова площа (кв.м): 27,2, шляхом проведення електронного аукціону.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 39 095,84 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 1, № ZZ429B2AVF від 29.04.2025 року.

Доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 39095,84 гривень.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 12, 13, 18, 77, 81-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNP0GK00000031 від 23.05.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 78 033,18 доларів США, що складається з: 21 613,95 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 37829,23 доларів США - заборгованість за процентами, 6090,00 доларів США - заборгованість з комісії, 12500,00 доларів США- заборгованість по пені, звернути стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею (кв.м): 44,7, житлова площа (кв.м): 27,2, реєстраційний номер майна: 14549016, шляхом проведення електронного аукціону.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 39095,84 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський