ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/234/19

провадження № 22-ц/4809/618/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Благовіщенська міська рада Голованівського району Кіровоградської області, Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Кулінка Л. Д.) від 23.12.2024 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

22.12.2018 ОСОБА_1 й ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіни Станіславівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», Банк, іпотекодержатель), вказавши як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про скасування запису про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру під номером АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 25936236, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5101.

Позов мотивований тим, що 08.08.2007 ОСОБА_3 уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» договір позики грошей, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 дол. США на умовах його повернення до 02.08.2022 та сплатою процентів за користування кредитом.

Виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_4 за цим договором забезпечено іпотекою згідно з укладеним 03.08.2007 між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , правонаступником (спадкоємцем за законом) якого є ОСОБА_2 , та ПАТ «Укрсоцбанк» договором іпотеки. Згідно з п. 1.1. статті 1 цього договору іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язання за договором кредиту від 03.08.2007 № 420/405-ФО1, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. 27.11.2002 за реєстром № 4467, зареєстрованого Кіровоградським ООБТІ 27.11.2002 за номером: 47564/140.

Додатковими угодами від 18.03.2009 № 1 та від 19.02.2010 № 2 до договору кредиту та іпотечного договору внесено зміни, змінено проценту ставку за користуванням кредиту та продовжено строк дії іпотечного договору до 02.08.2027.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2011 у справі № 2-2688/11 достроково стягнено з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 168464,00 грн.

12.06.2017 за вих. № 3218 Банк направив на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та висунув вимогу про сплату боргу.

04.06.2018 ОСОБА_5 (іпотекодавець стосовно 1/2 частки предмета іпотеки) помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку прийняв спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_2

07.06.2018 державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В. С. здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки з іпотекодавців ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за заявою останнього на підставі іпотечного застереження, яке міститься у п. 4.5.3 договору іпотеки.

Позивачі вважали такі дії державного реєстратора протиправними, оскільки іпотечне застереження в договорі іпотеки відсутнє, а окремий договір про задоволення вимог кредиторів між сторонами не укладався. При цьому чинна станом на 03.08.2008 редакція ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачала правовою підставою для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки саме договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому іпотечне застереження не могло бути передбаченою законом підставою для набуття Банком такого права.

Позивачі стверджували, що Банк діяв недобросовісно, здійснивши переєстрацію права власності на предмет іпотеки на третій день по смерті одного із іпотекодавців, не повідомивши про намір вчинити такі дії.

Крім того, державний реєстратор порушив законну процедуру при перереєстрації права власності. Не було враховано вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».

2.Короткий зміст рішень суду

Ця справа в судах розглядалася неодноразово.

Так рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2019, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13.08.2020 про виправлення описки, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено, скасовано запис про державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (раніше Кіровоград), номер запису про право власності 26577992, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час відчуження спірної квартири, договору про її добровільну передачу у власність ПАТ «Укрсоцбанк» укладено не було, а іпотекодавці не надавали своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02.07.2020 апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2019 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.12.2019 та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02.07.2020 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд вказав, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 4.5, 4.4.3 іпотечного договору, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що договору про добровільну передачу у власність ПАТ «Укрсоцбанк» предмета іпотеки укладено не було. Проте суди попередніх інстанцій не встановили, чи направляв банк після смерті ОСОБА_5 вимогу у порядку ст. 1281 ЦК України його спадкоємцю ОСОБА_2 . Суди також не врахували, що державний реєстратор у своїй діяльності діє відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідного Порядку державної реєстрації речових прав, якими визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.07.2021 залучено до участі у цивільній справі № 404/234/19 правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (Т. 3, а. с. 115).

Під час нового розгляду справи змінено найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (Т. 3, а. с.190 - 199).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.06.2023 залучено до участі у цивільній справі № 404/234/19 правонаступника відповідача державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіни Станіславівни - Благовіщенську міську раду Голованівського району Кіровоградської області (Т. 3, а. с. 245 - 246).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, Акціонерного товариства «Сенс Банк», за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про скасування записів про державну реєстрацію права власності, відмовлено.

Суд, мотивуючи своє рішення, відхилив довід позивача про те, що не була встановлених законодавством підстав для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, оскільки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 4.5, 4.4.3 іпотечного договору, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилавшись на викладені у п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц висновки про те, що смерть іпотекодавця не припиняє іпотеку, яка є дійсною для спадкоємеця, який набуває статусу іпотекодавця, а тому передбачені ст. 1281 ЦК України преклюзивні строки пред`явлення кредитором до спадкодавця вимог не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майновий поручитель), місцевий суд вказав, що АТ «Сенс Банк» не був зобов`язаний доводити до відома ОСОБА_2 про обтяження набутого ним у спадщину майна іпотекою, відтак, доводи позивачів щодо порушення процедури та не повідомлення їх суд вважає безпідставними.

Крім того, суд вказав, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності з якими звернулись позивачі до суду, не призведуть до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав, та не є належним та ефективним способом захисту.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Майнард Наталія Олександрівна, звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2024 у справі № 404/234/19, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі й скасувати записи про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 25936236, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5101.

Крім того, апелянт просить суд за результатами розгляду справи здійснити новий розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи, стягнувши компенсацію її витрат на сплату судового збору та правничу допомогу.

Апелянт вказав, що рішення суду не відповідає вимогам закону так, як суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що спричинило неправильне вирішення спору.

Зокрема, суд розглянув справу формально, не обгрунтував свій висновок про те, що Банк не повинен був повідомити спадкоємця про обтяження спадщини іпотекою.

Виснуюючи про обрання позивачами належного та неефективного способу захисту у зв`язку зі змінами 16.01.2020 до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», місцевий суд не врахував, що позивач звернувся зі своїм позовом до відповідних змін у законодавстві, а після повернення Верховним Судом справи до суду першої інстанції на новий розгляд відповідно до ч. 4 ст. 49 ЦПК України він не мав права змінювати свої вимоги, адже фактичні обставини у цій справі не змінилися. З огляду на таку ситуацію, позивач вважає, що суд сам мав ухвалити рішення про скасування державної реєстрації з одночасним припиненням права власності Банку на предмет іпотеки квартиру.

Встановивши у справі порушення з боку Банку вимог ст. 1281 ЦК України щодо процедури направлення вимоги спадкоємцю померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2 , на що звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 17.02.2021, а також ненадання Банком державному реєстратору підтвердження направлення такої вимоги, як частини необхідного пакету документів для реєстрації за ним права власності на квартиру, суд чомусь визнав, що це не має значення і фактично підтвердив правомірність правочину, який очевидно був проведений із порушеннями та заподіяв шкоду майновим інтересам спадкоємця (нового співвласника майна), а також апелянта.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду від відповідача у справі Акціонерного товариства «Сенс Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому висловлено незгоду з доводами та вимогами апелянта.

Зокрема, вказано, що рішення суду першої інстанції не містить взаємовиключних висновків, а суд, супереч безпідставному твердженню апелянта, не встановив порушення порядку реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Суд дійшов правильного висновку, що Банк не був зобов`язаний звертатися з вимогою до ОСОБА_2 в порядку ст. 1281 ЦК України, правильність такого висновку суду підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, на яку посилався суд. До того ж спадкоємець ОСОБА_2 не виконав покладеного на нього законом обов`язку й не повідомив Банк, як кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Крім того, зазначається, що з огляду на зміни у законодавстві суд правильно констатував неефективність обраного позивачами способу захисту прав (Т. 5, а. с. 11 -13).

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 4 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянт (позивач) ОСОБА_1 та її представник адвокат Майнард Наталія Олександрівна підтримали апеляційну скаргу.

Інший позивач у справі ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі (Т. 5, а. с. 83 - 84).

Відповідач у справі Благовіщенська міська рада Голованівського району Кіровоградської області повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника в судове засідання не забезпечила, подавши електронну заяву про розгляд справи без йог участі (Т. 5, а. с. 47).

Представник відповідача у справі АТ «Сенс Банк» адвокат Луньова Анна Геннадіївна апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її вимоги без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, але частково.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

03.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого по всіх правах та зобов`язаннях виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 420/405-ФО1 (Т. 1, а. с. 54 - 60).

Відповідно до умов (пунктів) вказаного договору, кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних зі строком кредитування до 02.08.2022.

Відповідно до додаткових угод № 1 від 18.03.2009 та № 2 від 18.03.2009 процентна ставка за кредитом встановлена спершу у розмірі 15,0% річних, а потім - 15,82 % річних до 02.08.2027.

Відповідно пункту 4.2 договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених підпунктом 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у цей період за кожний день прострочення.

Пункт 4.3. договору кредиту передбачає, що у разі порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.2. - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом, та нарахованими процентами, за кожний випадок.

Пунктом 4.5 договору кредиту передбачено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов`язань, визначених підпунктом 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник протягом одного робочого дня зобов`язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Свої зобов`язання, визначені пунктом 3.1.1 кредитного договору, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк Банк» виконав належним чином у повному обсязі, позичальнику ОСОБА_3 відкрив позичковий рахунок в Кіровоградській обласній філії Банку та надав кредит готівкою на споживчі цілі.

03.08.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 420/405-ФО1 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати по зобов`язаннях за кредитним договором № 420/405-ФО1 від 03.08.2007 солідарно та у тому ж обсязі, що й ОСОБА_3 .

03.08.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», (іпотекодержатель), та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (іпотекодавці) уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Балик Т. М. та зареєстрований у реєстрі за № 3146.

Пунктом 1.1 статті 1 цього іпотечного договору передбачено, що іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю як забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту від 03.08.2007 № 420/405-ФО1 таке нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43.67 кв.м, яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. 27.11.2002 зареєстровим № 4467, зареєстрованого Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 27.11.2002 за № 47564/140 (Т. 1, а. с. 61 65, 227 229).

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 іпотечного передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку», за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (п. 4.5.3 іпотечного договору).

Договором про внесення змін до іпотечного договору від 19.02.2010 та у зв`язку з укладенням між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_3 19.02.2010 додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору кредиту від 03.08.2007

№ 420/405-ФО1 внесено зміни до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Балик Т. М., зареєстровано в реєстрі за № 3146. Пункт 1.5 іпотечного договору викладено в новій редакції: погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання договору, здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком

з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 02.08.2027, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання (Т. 1, а. с. 220).

Неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за договором кредиту (порушення графіку платежів) спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29.06.2011 у справі № 2-2688/11, яке набрало законної сили 19.07.2011, стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно кредитну заборгованість в сумі 168464,29 грн, судовий збір в сумі по 842,32 грн з кожного та за інформаційно-технічне забезпечення в сумі по 60,00 грн з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (том 2 а. с. 72-77).

25.09.2017 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» за вих. №3217/15, 3218/15, 3219/15 на адресу ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 надіслано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням станом на 06.09.2017 у розмірі 65300,47 долара США, що за курсом НБУ до національної валюти України складає 1691690,24 грн. Ці повідомлення вони отримали 02.10.2017, що підтверджується відомостями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (Т. 1, а. с. 221 - 222, 224 - 226).

ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» залишили без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Кропивницький міський відділ держаної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 05.06.2018 (Т. 1, а. с. 69).

07.06.2018 у Вільхівській сільській раді Благовіщенського району Кіровоградської області зареєстровано Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за № 28593758 про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 208, 209).

11.06.2018 державний реєстратор прав на нерухоме майно Вільхівській сільській раді Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіна Станіславівна прийняла рішення № 41530001 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1 на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , за суб`єктом: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_2 . Відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна (Т. 1, а. с. 210).

Згідно з витягом та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.06.2018, 12.06.2018 року, державним реєстратор прав на нерухоме майно Корсун В. С. внесла запис про право власності за № 26577992 на підставі прийнятого рішення від 11.06.2018 за індексним номером: 41530001 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру загальною площею 43,67 кв.м, житловою площею 29,09 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Підстава виникнення права власності: Іпотечний договір, серія та номер: 3146, виданий 03.08.2007, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М.; Договір про внесення змін до іпотечного договору, серія та номер: 259, виданий 19.02.2010, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М.; Договір кредиту, серія та номер: 420/405-ФО1, виданий 03.08.2007, видавник: АКБ СР "Укрсоцбанк", ОСОБА_3 ; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 3217/15, виданий 25.09.2017, видавник: ПАТ Укрсоцбанк, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 82.1, виданий 25.09.2017, видавник: Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 3219/15, виданий 25.09.2017, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 89.9, виданий 25.09.2017, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 181.0, виданий 25.09.2017, видавник: Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 3218/15, виданий 25.09.2017, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк» (Т. 1, а. с. 211-219).

25.10.2018 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О. В. на підставі заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини на користь сина ОСОБА_2 завела спадкову справу № 37/2018 щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3, а. с. 155 162).

30.11.2018 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О. В. із заявою про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 3, а. с. 161).

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України).

За змістом ст. 575 ЦК України окремим видом застави є іпотека.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. 3 Закон № 898-ІV).

Згідно з положеннями ст. 23 Закон № 898-ІV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, передбачених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV ).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 4 ст. 33 Закону № 898-ІV).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV).

За приписами частин 1 3, 7 ст. 36 Закону № 898-ІV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 37 Закону № 898-ІV встановлено, зокрема, таке.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Крім того, згідно з п.п. 1 п 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна.

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі, яку переглядає апеляційний суд, факт порушення боржником ОСОБА_3 забезпеченого іпотекою зобов`язання за кредитним договором встановлений преюдиційним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29.06.2011 у справі № 2-2688/11, яке набрало законної сили 19.07.2011, про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як солідарних боржників на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості.

Це рішення суду боржниками не виконане, як загалом не виконуються ним і умови кредитного договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 3, ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV цей факт дає Банку (кредитору та іпотекодержатилю) право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому цим Законом та іпотечним договором від 03.08.2007.

Банк в порядку ст. 36, 37 Закону № 898-ІV задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, між сторонами по справі є спір з наступних питань:

-враховуючи зміни у законодавстві, чи є застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя документом, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

-чи був зобов`язаний іпотекодавець направляти письмову вимогу про усунення порушення новому іпотекодавцю (спадкоємцю), зокрема в порядку ст. 1281 ЦК України;

-чи правомірно державний реєстратор зареєстрував право власності Банку на предмет іпотеки за відсутності окремого договору між Банком, як іпотекодердатилем, та іпотекодавцями;

-чи міг Банк задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у позасудовому порядку з огляду на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Даючи відповідь на питання про те чи є відповідне застереження в іпотечному договорі достатньою підставою переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та державної реєстрації такого права, суд першої інстанції врахував умови пунктів 4.1, 4.5 іпотечного договору від 03.08.2007, яким передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором в один із способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (п. п. 4.5.3 п. 4.5 іпотечного договору).

Крім того, суд врахував та фактично повторив висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від17.02.2021 у цій же справі № 404/234/19 про те, що згідно з чинною на час виникнення спірних правовідносин редакцією Закону № 898-ІV, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI, який набрав чинності 14.01.2009, залишився незмінним встановлений раніше порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, який був лише уточнений, при цьому законодавець не обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що включене до умов іпотечного договору від 03.08.2008 застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється до договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення його вимог та є правовою підставою для реєстрації за ним права власності на нерухоме майно.

У зв`язку із цим державний реєстратор не мав підстав для відмови у здійснені реєстраційної дії через ненадання йому окремого договору між іпотекодавцями та іпотекодержатилем про задоволення вимог останнього.

Також суд правильно вказав, що через невиконання позичальником ОСОБА_3 основного зобов`язання за кредитним договором у в Банку виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема в порядку позасудового врегулювання.

Стосовно того, чи належало іпотекодавецю (Банку) направляти свою письмову вимогу спадкоємцю померлого іпотекодавця ОСОБА_5 ОСОБА_2 продовж приклюзивнихї строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, то суд першої інстанції проаналізував відповідні норми цього Кодексу та норми Закону № 898-ІV й дійшов цілком слушного й по суті правильного висновку, що строки, встановлені ст. 1281 ЦК України не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майнового поручителя).

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верхового Суду про застосування норм матеріального права, викладеному у пунктах 139 - 141 постанови від 25.06.2025 у справі № 761/382/21: «норми статей 1281, 1282 ЦК України [як щодо необхідності пред`явлення кредитором вимоги у визначений строк, так і щодо порядку виконання спадкоємцями зобов`язання] не поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з переходом у порядку спадкування майна, яке майновий поручитель передав в іпотеку задля забезпечення виконання зобов`язань третьою особою [відмінною від особи іпотекодавця]. У цій ситуації іпотека є дійсною для набувача відповідного майна, який набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором. Описані обставини регулюються нормами Закону України «Про іпотеку», які є спеціальними та підлягають застосуванню у цих правовідносинах».

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такий аргумент позивачів. Колегія суддів апеляційного суду не вбачає порушення судом першої інстанції у застосуванні норм матеріального права у цій частині.

Стосовно того, чи належало іпотекодержателю наново надсилати передбачене ст. 35 Закону № 898-ІV повідомлення про порушення основного зобов`язання, зокрема спадкоємцю померлого іпотекодавця ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно встановив, що 25.09.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» за вих. № 3217/15, № 3218/15 та № 3219/15 на адресу ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , кожному окремо, надіслав повідомлення про порушення основного зобов`язання на суму 65300,47 долара США, що за курсом НБУ до національної валюти України становило 1691690,24 грн, та попередив про свій намір звернути ним стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом позасудового врегулювання на підставі договору у разі невиконання цього повідомлення продовж тридцятиденного строку.

Ці повідомлення вони отримали 02.10.2017, але залишили їх без задоволення.

Таким чином, іпотекодавці не реалізували своє право запобігти зверненню стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку із цим та відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV 03.11.2017 в іпотекодержателя виникло право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Примітно, що у письмових повідомленнях від 25.09.2017 за вих. № 3217/15, № 3218/15 та № 3219/15 ПАТ «Укрсоцбанк» довів до відома ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та, ОСОБА_1 про те, що в разі неусунення порушення основого зобов`язання в тридцятиденний строк він має намір звернути ним стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Тобто, таке рішення іпотекодавець прийняв.

У такому випадку позасудове врегулювання завершується державною реєстрацією права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

При цьому законодавець не встановив для іпотекодержатиля строків для здійснення такої реєстрації.

Своє рішення Банк реалізував 07.06.2018, подавши до Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області заяв про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки за визначенням спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, до інших осіб (спадкоємців), то з часу смерті іпотекодавця ОСОБА_5 його спадкоємець ОСОБА_2 став у повній мірі відповідальним за задоволення вимоги іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

З огляду на це набуте іпотекодавцем право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору не припинилося у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , а тому для завершення його реалізації він не мав повторно направляти письмову вимогу про усунення порушення, зокрема спадкоємцю померлого іпотекодавця, який не виконав обґрунтовану вимогу іпотекодавця про усунення порушення.

При цьому до моменту реєстрації права власності за іпотекодавцем майнові поручителі, відповідно до п. 4.3 іпотечного договору від 03.08.2007, могли припинити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом повного виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи позивачів про недобросовісність дій Банку, який подав заяву по реєстрацію права власності на предмет іпотеки на третій день по смерті ОСОБА_5 , але у справі немає доказів того, що Банк був повідомлений про цю подію, зокрема позивачами.

Щодо тверджень позивачів про ненадання Банком необхідного пакету документів для проведення державної реєстрації права власності, то згідно з пунктами 40, 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (з змінами на 11.06.2018 дату прийняття державним реєстратором Корсун В. С. рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2019 у справі № 404/234/19 до суду надійшли завірені копії документів, які зберігаються у реєстраційній справі та стали підставою реєстраційної дії з реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 208 234).

Суд дослідив ці докази та порушень передбаченого Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно переліку документів, необхідних для такої реєстрації, не встановив.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що у зв`язку із вимогою позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, то Благовіщенська міська рада Голованівського району Кіровоградської області, яку суд своєю ухвалою від 21.06.2023 залучив до участі у справі як правонаступника відповідача - державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В. С., є належним відповідачем за цим позовом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц тощо.

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

У справі, що переглядається, суд першої інстанцій на зазначені вимоги матеріального та процесуального закону уваги не звернули, висновків щодо неналежності відповідача державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В. С., а також залученого до справи його правонаступника - Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області не зробив.

Однак у цій справі матеріально-правовий спір виник між Банком та позивачами щодо правомірності задоволення ним своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий порядок. Тобто, фактично позивачі оспорюють правомірність набуття відповідачем права власності на майно, яке належало їм.

У цих правовідносинах державний реєстратор участі не бере, а здійснення ним реєстраційних дій не зумовлює виникнення у нього статусу сторони у спорі.

З огляду на це, Благовіщенська міська рада Голованівського району Кіровоградської області не є стороною у спорі, а тому вона неналежний відповідач.

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому, але за наслідком розгляду справи відмовляти у задоволенні позову до неналежного відповідача.

Хоча суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову загалом, мотиви рішення в частині позовної вимоги до Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, які полягають у недоведеності порушення прав позивачів, є хибними, а тому таке рішення не може бути залишене без змін.

Крім того, хоча ця справа двічі розглядалася в суді першої інстанції. ні в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2019, ні в рішенні суду від 23.12.2024 не була надана оцінка посиланню позивачів в обґрунтування своєї вимоги на норми Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такий аргумент, як підстава позову, міг мати істотне значення для вирішення цієї справи, проте він залишився поза увагою суду.

Так 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» п. п. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Аналізуючи положення Закону № 898-ІV у поєднанні з положеннями Закону № 1304-VII Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а висловила таку правову позицію: «Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка має загальну площу 47,40 кв.м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 20.05.2008 № VIV7GA, укладеного в іноземній валюті. Таким чином, у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «КБ «Приватбанк».

Отже, встановлений Законом № 1304-VII мораторій застосовується у визначених цим Законом випадках не залежно від способу звернення стягнення: судовому чи позасудовому, є строковим, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на іпотечне майно.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, предметом іпотеки є квартина АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 43,67 кв.м та на час виникнення спірних правовідносин було єдиним власним житлом позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , до часу його смерті, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 3» (т. 3, а. с. 162), інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 74 - 76. 212 219).

Вказана квартира виступає забезпечення зобов`язань громадянина України ОСОБА_3 (позичальника) за споживчим кредитом, наданими йому Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»,резидентам України, в іноземній валюті доларах США.

Станом на день державної реєстрації права власності Банку на предмет іпотеки квартиру, яка була у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» був чинний.

У зв`язку з цим іпотекодержатель тимчасово, на строк дії мораторію, не міг вчинити звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб і набувати право власності на заставне нерухоме майно, а державний реєстратор не мав підстав для вчинення оспорюваної реєстраційної дії.

Як вже було зазначено, суд першої інстанції цю обставину не дослідив та оцінку доводам позивачів не надав.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що факт набуття Банком права власності на предмет іпотеки з порушенням встановленого законом мораторію є доведеним, а тому права позивачки порушені, адже вона могла зберегти це своє майно, принаймні до 21.04.2021, коли Закон № 1304-VII втратив чинність.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права (скасування запису про державну реєстрацію права) є неефективним у зв`язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952) викладено у новій редакції, яка такого способу захисту порушених речових прав не передбачає.

Твердження суду щодо вказаної ним зміни у законодавстві є цілком правильним, але слушними також є доводи апеляційної скарги про те, що позов був пред`явлений до внесення відповідних змін до законодавства, а саме 22.12.2018, а також, що перше рішення суду у цій справі було ухвалене 06.12.2019.

Крім того, варте уваги твердження апелянта про те, що з огляду на встановлену ч. 4 ст. 49 ЦПК України заборону на зміну предмет позову уразі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, позивачі не могли змінити свою вимогу після ухвалення Верховним Судом постанови від 17.02.2021 (після змін до Закону № 1952) лише з тієї підстави, що закон змінився.

До викладення законодавцем норм ст. 26 Закон № 1952, обраний позивачами спосіб захисту відповідав цьому Закону та забезпечував ефективний захист прав власників нерухомого майна.

Колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги, що провадження у цій справі триває з грудня 2018 року, й продовж цього періоду законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно неодноразово змінювалося, а позивачі при цьому були обмежені законом у можливості змінити свій позов відповідно до змін у законодавстві, тому відмова в позові лише через надміру формальне тлумачення змісту позовних вимог та відмова в судовому захисті з цієї підстави буде несправедливим рішенням.

Зважаючи на те, що позивачі просили скасування запису про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру, а чинна редакція ч. 3 ст. 26 Закону № 1952 передбачає можливість скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, то суд міг ухвалити рішення про скасування державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на спірну квартиру.

Так рішення суду матиме наслідком припинення відповідно права, а також, враховуючи, що в Державному реєстрі прав, у в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права та обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням скасованої державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення права власності Банк має бути проведена державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У цій справі суд першої інстанції обґрунтовано відхилив аргументів відповідачів, але залишив без уваги те, що позивачі, крім іншого, обгранкували свій позов нормами Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не перевірив їх.

Крім того, суд не перевірив належність усіх відповідачів у справі.

Також суд припустився надмірного формалізму при тлумаченні позовної вимоги, не врахувавши, що на час звернення до суду вони відповідали вимогам закону, а також не зважив на тривалість розгляду цієї справи.

За таких обставин місцевий суд ухвалив неправильне рішення, а тому воно не може були залишене без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги, що колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції й ухвалює нове про задоволення позову, то витрати позивачки ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1057,20 грн (Т. 1, а. с. 2), а також за подання апеляційної скарги в сумі 1817,00 грн (Т. 4, а. с. 242) підлягають компенсації коштом відповідача АТ «Сенс Банк».

Крім того, витрати ОСОБА_2 на сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1057,20 грн (Т. 1, а. с. 1) також підлягають компенсації коштом АТ «Сенс Банк».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності:26577992, дата та час державної реєстрації: 07.06.2018 15:48:01.

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1057,20 грн за подання позовної заяви до суду та 1817,00 грн судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1057,20 грн за подання позовної заяви до суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 27.11.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко