Справа № 194/172/25
Номер провадження № 2/194/360/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4 , який за життя 06.06.2019 року склав заповіт, за яким належний йому на праві власності автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, заповів йому. 17.12.2024 року він отримав свідоцтво за заповітом на 5/6 частин зазначеного автомобіля. Відповідач ОСОБА_2 має право на обов`язкову 1/6 частку даного автомобіля, але свідоцтво про право власності за законом не отримав. Згідно звіту №0325 про оцінку транспортного засобу ринкова вартість станом на 08.01.2025 року вищезазначеного автомобіля складає 123394,42 грн. Отже, вартість 1/6 частки автомобіля складає 20565,74 грн. Вказаний автомобіль фактично перебуває у відповідача, його представник звернувся до останнього з пропозицією сплати кошти за 1/6 частку автомобіля, щоб право власності перейшло до нього, однак останній відмовився. Просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у автомобілі марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ; визнати за ним право власності на 1/6 частку автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , стягнувши з нього на користь відповідача компенсацію вартості цієї частки у розмірі 20565,74 грн.; усунути перешкоди у користуванні ним автомобілем марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 шляхом його витребування від відповідача та передання йому вказаного транспортного засобу; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати: судовий збір у розмірі 3656,34 грн., оцінку транспортного засобу у розмірі 2000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд вирішив розглянути справу за його відсутністю за участю представника позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в них, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. А також зазначила, що автомобіль потрібен позивачу для бойових завдань в ЗСУ.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги спочатку визнав частково, а саме він не проти щоб припинили його право власності та визнали право власності за позивачем зі сплатою йому частки автомобіля. Однак, зазначив, що він не уникав зустрічей для врегулювання цього питання мирним шляхом, а навпаки позивач уникав зустрічей з ним, а він пропонував йому укласти мирову угоду, тому він не згоден щоб з нього стягували на користь позивача судовий збір та оцінку вартості автомобіля. Дійсно автомобіль знаходився у нього біля будинку певний час, однак зараз він знаходиться в гаражі його знайомого. Вважає, що йому належить не 1/6 частка автомобіля, а 1/4 його частка.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що як вбачається зі спадкової справи №66/2024 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину від 17.12.2024 року зареєстрованого в реєстрі за №2971 та витягу з реєстру №79576610 від 17.12.2024 року, ОСОБА_4 заповів 06.06.2019 року ОСОБА_3 автомобіль марки DAEWOO LANOS 2008 року випуску, щодо якого ОСОБА_3 отримав свідоцтво на право власності та його зареєстрував на 5/6 часток автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 . Свідоцтво про право власності на 1/6 частку цього автомобіля не видано.

Згідно довідки ТСЦ МВС №1247, станом на 13.12.024 року автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до звіту №0325 від 08 січня 2025 року про оцінку транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 складає 123394,42 грн.

Згідно квитанції до прибуткового ордеру №8123 від 08.01.2025 року, ФОП Рубель сплачено за оцінку КТЗ звіт №0325 - 2000 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №48703249 від 06.02.2025 р. ОСОБА_3 внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області кошти в сумі 20565,70 грн.

Також зі спадкової справи №66/2024 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що заяву при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 щодо автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , подав у тому числі ОСОБА_2 .

Суд з урахуванням вимог ст. 13 ЦПК України, не досліджував спадкову справу №66/2024 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не стосується позовних вимог.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що від його батька був заповіт на ім`я його сина, син звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво на 5/6 часток оспорюваного автомобіля DAEWOO LANOS. Його брат ОСОБА_2 користується даним автомобілем, не маючи права на це, та відмовляється віддавати автомобіль його сину. Він як представник сина за довіреністю пропонував укласти мирову угоду з відповідачем та сплатити йому за частку автомобіля, однак останній відмовився та став уникати його. Автомобіль та свідоцтво на транспортний засіб знаходиться у відповідача.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Отже, як встановлено у судовому засіданні позивачу на праві власності належить 5/6 часток оспорюваного автомобіля відповідно до заповіту.

Сторонами не оспорюється, що інша частка вищезазначеного автомобіля належить відповідачу, однак останній свідоцтво про право власності не отримував.

Щодо доводів відповідача, що йому належить не 1/6, а 1/4 частка вищезазначеного автомобіля суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що він оспорював 5/6 часток цього автомобіля, свідоцтво на право власності яких отримав позивач.

Отже, суд приходить до висновку, що як вбачається зі спадкової справи та встановлених у судовому засіданні обставин відповідач має право на 1/6 частку оспорюваного автомобіля, свідоцтво про право власності, яких він не отримав.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Згідно з частиною другою статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Отже, суд приходить до висновку, що автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом враховується, що відповідач не проти того щоб йому сплатили кошти за автомобіль та припинили його право власності на цей автомобіль, визнавши право власності за позивачем.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/6 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною частковою власністю, визначається виходячи з ринкової вартості звіту №0325 від 08 січня 2025 року про оцінку транспортного засобу, де ринкова вартість автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 складає 123394,42 грн., що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Відповідач, на спростування розміру ринкової вартості автомобіля, інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення повторної судової експертизи, а тому суд вважає, що вартість 1/6 частки оспорюваного автомобіля складає 20565,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема автомобілем, шляхом усунення перешкод у користуванні ним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом враховується та підтверджується встановленими доказами у справі, що оспорюваний автомобіль знаходиться у відповідача, а позивач позбавлений можливості користуватися цим транспортним засобом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод,підлягають задоволенню.

Отже, суд вважає за необхідне припинити право власності відповідача на 1/6 частку у автомобілі, визнати за позивачем право власності на 1/6 частку автомобіля, стягнувши з позивача на користь відповідача компенсацію вартості цієї частки, шляхом перерахування коштів, які перебувають на депозитному рахунку на користь позивача, усунути перешкоди у користуванні позивачем автомобілем шляхом його витребування від відповідача, та передання його позивачу.

Одночасно суд вважає, що заходи забезпечення позову, здійснені на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2025 у вигляді арешту на автомобіль з метою реалізації права позивача на реєстрацію даного автомобіля за собою слід скасувати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки судом встановлено, що відповідач фактично позовні вимоги визнав після підготовчого засідання, при цьому оспорює розмір частки, мирову угоду сторони не укладали, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 3656,34 грн. та оцінку транспортного засобу у розмірі 2000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод,- задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), на 1/6 частку у автомобілі марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/6 частку автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості цієї частки, шляхом перерахування коштів у розмірі 20565,74 грн, які були сплачені за платіжною інструкцією №48703249 від 06.02.2025 р. та перебувають на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ).

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобілем марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 шляхом його витребування від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаного транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) понесений судовий збір у розмірі 3656,34 грн., оцінку транспортного засобу у розмірі 2000,00 грн.

Заходи забезпечення позову, здійснені на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2025 (справа №194/172/25, провадження № 22-ц/803/10362/25), у вигляді арешту на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 , скасувати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін