ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 16.12.2023 вона помилково перерахувала на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 з власного карткового рахунку грошові кошти в сумі 15 730,00 грн. Разом з тим, відповідач не є належним отримувачем грошей, оскільки жодних правовідносин, які могли стати підставою для переказу коштів, між сторонами не існує. При введенні позивачем в систему онлайн-банкінгу реквізитів платежу було помилково вказано неправильний номер банківської картки, внаслідок чого кошти надійшли неналежному отримувачеві.

Враховуючи наведене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті нею грошові кошти в сумі 15 730,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та на сплату судового збору 1211,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 15 730,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 1 211,20 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 6211 грн 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2023 з карткового рахунку ОСОБА_2 в Універсал Банку НОМЕР_1 (платіжний інструмент НОМЕР_2 ) на платіжний інструмент №838682 здійснено переказ особистих коштів в сумі 15730,00 грн, що підтверджене квитанцією Монобанку №С43Т-5ЕКН-В5Е5-К05Т від 16.12.2023.

Як встановлено судом з показань відповідача ОСОБА_1 , гроші перераховані ОСОБА_2 на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 в ОСОБА_3 , тобто отримання грошових коштів від позивача в сумі 15730,00 грн 16.12.2023 відповідачем визнається та не заперечується.

19.01.2024 ФОП ОСОБА_4 . Новою поштою надіслав ОСОБА_2 дублянку Тотеме на блискавці чорну оголошеною вартістю 31460,00 грн, яка отримана позивачем 20.01.2024, що підтверджене експрес-накладною №5276 від 19.01.2024.

З наданих відповідачем скрін-шотів листування з особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також з відомостей про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 01.01.2023-23.01.2024 вбачається наявність між нею та вказаними особами невизначених фінансових правовідносин.

В лютому 2024 року відповідачем ОСОБА_1 здійснювалися повідомлення Державної служби з питань праці, Державної податкової служби України та Державної митної служби України щодо можливого порушення вимог законодавства ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 безпідставно отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 730,00 грн і ці кошти підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Однак такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно з положеннями статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особіпотерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січняи2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів при з`ясуванні характеру спірних правовідносин встановлено, що позивач чітко був обізнаний про ідентифікаційні дані відповідача, якому він переказав грошові кошти.

Крім того, колегія суддів наголошує, що позивач не вказує підстави для перерахування, хоча б і помилкового, на його думку, грошового переказу.

Згідно із правовим висновком у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

З досліджених судом доказів електронного листування видно, що воно у сукупності та системному зв`язку з іншими доказами підтверджує доводи відповідача про наявність відповідних правовідносин між сторонами, а саме, узгодження переказу та отримання коштів.

Так, перерахунок коштів виконаний з карткового рахунку ОСОБА_2 в Універсал Банку НОМЕР_1 (платіжний інструмент НОМЕР_2 ) на платіжний інструмент №838682 здійснено переказ особистих коштів в сумі 15730,00 грн, що підтверджене квитанцією Монобанку №С43Т-5ЕКН-В5Е5-К05Т від 16.12.2023, однак, у відповідності до ч. 4 ст. 84 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач негайно після виконання платіжної операції повідомляв надавача платіжних послуг про факт виконання з його рахунку неналежної платіжної операції, а звернулася до відповідача безпосередньо, минуючи банківську систему переказів, лише у лютому 2024 року, що свідчить про поведінку позивача, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Позивачка, перераховуючи кошти відповідачу, знала, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивачки є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Враховуючи вищевикладене, виходячи зі змісту позовної заяви, перевіривши доводи і заперечення сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 сплатила на користь ОСОБА_1 кошти, добровільно, знаючи, що між позивачем та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів. Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач, добровільно сплатила кошти на користь відповідачки, а тому поведінка ОСОБА_2 є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Зазначені обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції при розгляді спору, тому суд необґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: