КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року місто Київ

справа № 752/3096/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Слободянюк А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, встановлених рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі № 752/13700/23 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі № 752/13700/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі № 761/20226/21 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що він є старшим лейтенантом, у період з 01 травня до 03 серпня 2014 року та з 16 вересня 2014 року до 05 березня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей України. У 2015 році отримав поранення, яке впливає на його життя до тепер, оскільки позивач періодично потребує медичного обстеження та лікування.

Позивач зазначає, що на сьогодні він утримує двох дітей та сплачує 50% свого заробітку, що істотно впливає на його матеріальне становище і відповідно до статті 192 СК України це є підставою для зменшення розміру аліментів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування вимог посилався на погіршення матеріального стану та стану здоров`я, та необхідністю додаткових витрат, а саме оплати оренди квартири.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі № 761/20226/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цим рішення встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, проте фактично з березня 2021 року не проживають разом, спільного господарства не ведуть.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 08 листопада 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1925.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі № 752/13700/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття

Згідно з довідкою Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 24 лютого 2017 року № 6763, позивач в період з 01 травня до 03 серпня 2014 року та з 16 серпня 2014 року до 05 березня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області.

Відповідно до довідки військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 29 червня 2015 року № 1082, 29 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму внаслідок артилерійського обстрілу поблизу околиці населеного пункту Гранітне Волноваського району Донецької області.

Центрально військо-лікарської комісією, з огляду на витяг з протоколу від 26 листопада 2015 року № 4449, встановлено, що отримані ОСОБА_1 травма, (контузія) та поранення, пов`язанні із захистом Батьківщини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частинами 1, 2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, як на підставу зменшення розміру аліментів, встановлених рішення суду, посилався на те, що за рахунок свого доходу позивач має здійснювати утримання двох дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, на час ухвалення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня листопада 2023 року (справа №752/13700/23) існували ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, а саме: стан його здоров`я, наявність у позивача іншої дитини ОСОБА_5 , на утримання якого він сплачує аліменти, що було предметом дослідження даним судом, а також і Київським апеляційним судом у постанові від 16 вересня 2024 року у справі №752/13700/23.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Враховуючи, що загальний розмір стягнутих за судовими рішеннями Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі №761/20226/21 та Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі №752/13700/23 аліментів становить 1/2 частину (50 відсотків) доходів позивача, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі по 1/4 на кожну дитину (разом 50 %) від доходу (заробітку) позивача є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей позивача.

Доводи позивача щодо необхідності внесення оплати за орендовану квартиру суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки обрана та погоджена позивачем вартість орендованого ним житла, не може впливати на його обов`язок забезпечити належний рівень життя своїх дітей та не звільняє його від цього обов`язку.

При цьому, посилання на погіршення стану здоров`я позивача, без надання доказів на підтвердження зазначеного, не є самостійною підставою для задоволення вказаного позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: