Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/80/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року місто Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2025 представник заявника, адвокат Михайлик Світлана Ігорівна, подала вказану заяву до пред`явлення позову, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрована судом 01.12.2025, у якій просить вжити заходи забезпечення позову: 1)шляхомзаборони ОСОБА_2 відчужувати, користуватись та іншим чином розпоряджатися транспортним засобом марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 в тому числі переобладнувати, розбирати його на запчастини, укладати будь які договори щодо спірного транспортного засобу; 2) шляхом заборони органу державної виконавчої служби/приватному виконавцю вчиняти дії, пов`язані з передачею транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , у тому числі шляхом заборони виставлення майна на електронні торги (аукціон) до вирішення спору по суті; 3) шляхом заборони суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки «Land Rover», моделі «Range Rover Sport», 2021 року випуску, номер шасі (кузова/рами) НОМЕР_1 до вирішення спору по суті.

Заяву обґрунтовує тим, що позивач має намір звернутися із позовом, у якому просити суд витребувати транспортний засіб марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належав їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8047, дата реєстрації 24.06.2021 від ОСОБА_2 на свою на користь. Вказаний транспортний засіб, належав позивачці - ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який в свою чергу було відчужено без її волевиявлення. У січні 2024 року у позивачки виникла потреба у відчуженні зазначеного автомобіля. З цією метою вона разом із її чоловіком, ОСОБА_3 , звернулися до знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , який запропонував свою допомогу у продажу автомобіля та запевнив у можливості здійснити реалізацію транспортного засобу за його реальною ринковою вартістю. За вказівкою ОСОБА_5 , позивачкою було видано нотаріальну довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на продаж, експлуатацію та розпорядження транспортним засобом LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2021 року випуску, днз НОМЕР_2 . Вказані особи мали відчужити автомобіль від імені позивачки за ринковою вартістю. Однак, після відчуження транспортного засобу, ні ОСОБА_4 , ні довірені особи після продажу автомобіля грошові кошти не передали, зникли зі зв`язку та розпорядилися автомобілем шляхом його перепродажу іншим особам. У зв?язку з вищевказаним, позивач звернулася до Шевченківського районного управління поліції м. Києва, внаслідок чого було розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001909 від 06.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України. Як встановлено досудовим розслідуванням, що автомобіль марки «LAND ROVER модель RANGE ROVER SPORT, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2021 року випуску, днз НОМЕР_2 : 09.01.2024 на підставі договору купівлі продажу укладеному в ТСЦ 8046 був перереєстрований на громадянку ОСОБА_7 з присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_4 ; 10.01.2024 перереєстрований на підставі договору від 10.01.2024 на громадянку ОСОБА_8 з присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_5 ; 02.03.2024 перереєстрований за тим самим власником ОСОБА_8 при видачі нового державного номерного знаку НОМЕР_6 ; 06.03.2024 перереєстрований на підставі договору від 03.03.2024 на громадянку ОСОБА_2 з присвоєнням державного номерного знаку НОМЕР_7 . Відтак, аналізом проведених реєстраційних дій із вказаним автомобілем встановлено, що позивачка, отримавши від ОСОБА_9 вказівку видати довіреність на ім`я чітко визначених останнім осіб, а саме на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право розпорядження автомобілем під приводом надання послуг з його продажу, видала вказану довіреність, будучи запевненою в законності та відкритості намірів ОСОБА_9 щодо продажу автомобіля. У подальшому, громадянка ОСОБА_6 , пред`явивши в ТСЦ 8046 довіреність на продаж вказаного автомобіля від імені позивачки, здійснила продаж автомобіля марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 : на ім`я ОСОБА_7 , ім`я якої вже було вписано в довіреність від імені позивачки. Таким чином, перша вказана реєстраційна дія з автомобілем, а саме продаж його від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 була здійснена виключно з метою фактичної зміни власника автомобіля за державним реєстром, що підтверджує факт заздалегідь спланованих дій щодо шахрайського заволодіння автомобілем. Крім того, в рамках кримінального провадження встановлено, що особи, на яких було оформлено транспортний засіб відносяться до кола близьких осіб та діяли за прямими вказівками ОСОБА_9 , що попередньо встановлений як особа, причетна до організації шахрайської схеми щодо заволодіння автомобілем. Таким чином, наявність особистих тісних відносин між вказаними особами підтверджує той факт, що всі вказані реєстраційні дії з автомобілем в період з 09.01.2024 по 06.03.2024 були здійснені виключно з метою приховування незаконності цих дій та шахрайського заволодіння автомобілем. 08.05.2024 постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві автомобіль марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Надалі ОСОБА_7 здійснила відчуження автомобіля на користь ОСОБА_2 , яка на сьогодні є останньою зареєстрованою власницею транспортного засобу. З огляду на те, що транспортний засіб перебуває у власності та фактичному користуванні відповідачки, яка є громадянкою Республіки Молдова, існує реальна загроза подальшого відчуження, приховування або знищення автомобіля. Такі дії відповідача можуть зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення про витребування транспортного засобу на користь позивачки. Окрім того, враховуючи, що предметом позову є транспортний засіб марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport» 2021 року випуску, оцінений у 4 153 858 грн 92 коп., незастосування заходів забезпечення позову може призвести до суттєвих фінансових втрат для позивачки та унеможливити ефективний захист його майнових прав. Значна вартість майна підкреслює необхідність накладення арешту на автомобіль, оскільки ризик його відчуження, приховування або знищення відповідачем є надзвичайно високим, а будь-які ускладнення у процесі виконання рішення суду можуть завдати позивачу значної матеріальної шкоди. На виконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення повідомляємо, що застосування заходів забезпечення позову жодним чином не спричинить збитків відповідачу, оскільки фактичним власником автомобіля є позивачка, тому заходи зустрічного забезпечення позову, на думку позивачки, не є доцільними.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

П. 2, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ст. 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Так, предметом майбутнього позову є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів заяви вбачається, що власником транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20).

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, враховуючи, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на транспортний засіб, і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, тому, обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 відчужувати, користуватись та іншим чином розпоряджатися транспортним засобом марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в тому числі переобладнувати, розбирати його на запчастини, укладати будь які договори щодо спірного транспортного засобу та заборони суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки «Land Rover», моделі «Range Rover Sport», 2021 року випуску, номер шасі (кузова/рами) НОМЕР_1 , узгоджується із заявленими позовними вимогами і необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає із зазначений обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що їх незастосування може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, враховуючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та наслідки невжиття таких заходів, вимога про заборону ОСОБА_2 відчужувати, користуватись та іншим чином розпоряджатися транспортним засобом марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в тому числі переобладнувати, розбирати його на запчастини, укладати будь які договори щодо спірного транспортного засобу та заборону суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки «Land Rover», моделі «Range Rover Sport», 2021 року випуску, номер шасі (кузова/рами) НОМЕР_1 , підлягає до задоволення.

Щодо вимоги заявника про забезпечення позову шляхом заборони органу державної виконавчої служби/приватному виконавцю вчиняти дії, пов`язані з передачею транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , у тому числі шляхом заборони виставлення майна на електронні торги (аукціон) до вирішення спору по суті, то у цій частині заяви слід відмовити з наступних підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи предмет позову, заявник просить забезпечити позов, шляхом заборони органу державної виконавчої служби/приватному виконавцю вчиняти дії, пов`язані з передачею транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , у тому числі шляхом заборони виставлення майна на електронні торги (аукціон) до вирішення спору по суті.

Однак, заявником не надано до суду доказів наявності обставин, з якими пов`язується застосування вказаних заходів забезпечення позову, не додано доказів щодо здійснення дій державним чи приватним виконавцем щодо розпорядження вищезазначеним транспортним засобом, зокрема, не надано доказів на підтвердження вчинення відділом ДВС чи приватним виконавцем дій, спрямованих на реалізацію майна (транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ) чи вчинення підготовчих дій до його реалізації (проводити електронні торги та будь-які інші дії) та до заяви не додано доказів перебування виконавчого провадження в органах ДВС чи приватного виконавця, боржником за яким є ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначене, заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів заяви вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності на транспортний засіб, щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом:

1) заборони ОСОБА_2 відчужувати, користуватись та іншим чином розпоряджатися транспортним засобом марки «Land Rover» моделі «Range Rover Sport» 2021 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 в тому числі переобладнувати, розбирати його на запчастини, укладати будь які договори щодо спірного транспортного засобу;

2) заборони суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки «Land Rover», моделі «Range Rover Sport», 2021 року випуску, номер шасі (кузова/рами) НОМЕР_1 до вирішення спору по суті.

У решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 04.12.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко