ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м.Суми

Справа №589/1330/24

Номер провадження 22-ц/816/786/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2024 року у складі судді Лєвши С.Л., ухвалене в м. Шостка,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та факту перебування на утриманні,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою.

Заяву мотивовано тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як дружина та чоловік. Шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки не вважали за потрібне його реєструвати, та з огляду на те, що в неї був невдалий попередній шлюб, який було розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 1996 року у справі № 2-94.

Зазначає, що з ОСОБА_3 вони проживали з 01 червня 2011 року по 21 грудня 2019 року по АДРЕСА_1 , де вона була зареєстрована на той час, а чоловік мешкав без реєстрації, а з 21 грудня 2019 року - вони стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації.

18 грудня 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією, а ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під час виконання бойового завдання в районі с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

За час спільного проживання однією сім`єю до його загибелі вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, оплачували комунальні послуги, займалися благоустроєм будинку, всі свята проводили в колі рідних та друзів, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Він сприймав її дітей та онуків як рідних.

Заявниця вказує на те, що з 30 червня 2022 року до цього часу вона перебуває у пошуках роботи, зареєстрована як безробітна, займається домогосподарством та перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який до призову на військову службу був офіційно працевлаштований, повністю забезпечував її продуктами харчування, ліками, предметами побуту, надавав кошти для їх придбання та сплати рахунків. Фактично після його смерті вона втратила джерело засобів для існування.

Встановлення вказаних юридичних фактів їй необхідно для оформлення виплат та доплат як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області, однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 червня 2011 року до 18 лютого 2024 року; встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 01 червня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги щодо встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити заяву та встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 .

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують наявність доходів у ОСОБА_3 та відсутність доходів у неї за останні роки проживання. Фактично після його смерті вона втратила джерело засобів до існування, адже його заробітна плата, а потім і грошове забезпечення, були основним джерелом доходу їхньої сім`ї.

Твердження суду про відсутність доказів перебування її на утриманні ОСОБА_3 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки підтверджуються матеріалами справи та показами свідків. Заінтересована особа Міністерство оборони України не заперечувало проти встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка.

Суд застосував до спірних правовідносин норми спадкового права та відповідні норми щодо встановлення факту перебування на утриманні при визначенні кола спадкоємців, незважаючи на те, що встановлення факту перебування на утриманні їй необхідно для можливого оформлення виплат та допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, що регулюється спеціальним законодавством.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, не погоджуючись з рішенням суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що від встановлення факту визнання заявниці членом сім`ї померлого військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, на отримання одноразової грошової допомоги та оформлення спадщини. При цьому, Міністерство оборони України повністю заперечує вказаний факт. А тому вважає, що, оскільки наявний спір про право, який вирішується в позовному провадженні, тому заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, а також роз`яснити заявниці її право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження.

Вказує на те, що у померлого ОСОБА_3 є брат ОСОБА_2 . Таким чином виникає спір про право між ОСОБА_1 та іншими членами родини загиблого військовослужбовця.

Учасники справи правом подати відзиви на апеляційні скарги у встановлений судом строк не скористалися.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі як заінтересовану особу.

Від представника Міністерства оборони України Ляшенка О.О. надійшла заява, в якій просить судовий розгляд справи провести без участі представника Міністерства оборони України; апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Від Управлінні праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

В судове засідання, призначене на 04 листопада 2025 року на 14-00 год., ОСОБА_1 , не з`явилася; подала суду заяву, в якій зазначила, що із застосунку «Дія» їй стало відомо про те, що на рішення суду надійшла також апеляційна скарга Міністерства оборони України, копію якої вона не отримувала; просила судове засідання, призначене на 04 листопада 2025 року провести без її участі та направити їй копію апеляційної скарги Міністерства оборони України.

З метою забезпечення прав ОСОБА_1 апеляційним судом розгляд справи було відкладено на 04 грудня 2025 року на 14-30 год. та направлено ОСОБА_1 на адресу її фактичного проживання, зазначену в апеляційній скарзі, копію апеляційної скарги Міністерства оборони України з додатками та судову повістку. Вказане поштове відправлення повернулося на адресу апеляційного суду не вручене з проставленою відміткою «адресат відсутній» та із зазначенням, що адресат «не проживає».

Частиною 1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

ОСОБА_1 апеляційний суд про зміну свого місця проживання не повідомляла, тому відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7). Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням Шосткинського районного суду Сумської області від 27 серпня 1996 року у справі № 2-94 було розірвано (а.с. 8). Запис акта про розірвання шлюбу № 39 від 25 вересня 1996 року (а.с. 189).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9). Його батьки померли: батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 39; 40; 41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 14).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 82591493 від 18 вересня 2025 року вбачається, що спадкова справа щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилася (а.с. 179).

Зі змісту сповіщення сім`ї № 222, надісланого 19 лютого 2024 року на ім`я брата ОСОБА_3 ОСОБА_2 , вбачається, що старший стрілець 3 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом, солдат ОСОБА_3 , 18 грудня 2023 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 28 від 26 лютого 2024 року, виданої старостатом Глазівського старостинського округу Шосткинської міської ради Сумської області та акту про фактичне проживання особи за адресою, складеного 15 березня 2024 року, за адресою: Сумська область, Шосткинський район, с. Глазове ОСОБА_3 фактично проживав з 01 червня 2011 року по 21 грудня 2019 року по АДРЕСА_1 , а з 21 грудня 2019 року по 18 грудня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації, разом з ОСОБА_1 як чоловік та дружина та вели спільне господарство з червня 2011 року по 18 грудня 2023 року (а.с. 15; 16).

З трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він був працевлаштований, зокрема з 17 березня 2023 року працював в ТОВ «Гетьманське» трактористом-машиністом (а.с. 17-19). З березня 2023 по грудень 2023 року йому було нараховано 62 046,97 грн заробітної плати (а.с. 20).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 17 червня 2022 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням та з 30 червня 2022 року їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с. 23). За період з червня по листопад 2022 року їй виплачено 8880 грн допомоги по безробіттю (а.с. 24). За 2023 рік їй нараховано 7458,40 грн доходу від надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду (а.с. 28).

Заявницею надано копії квитанцій та чеків про оплату за спожиту електроенергію (а.с. 29).

Крім того, вона надала копію переписки з мессенджера Viber (а.с. 32-38).

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили обставину спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 та, що саме він матеріально забезпечував сім`ю.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав повністю доведеним юридичний факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу протягом періоду з 01 червня 2011 року по день загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині встановлення факту утримання, суд вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що заявниця перебувала на утриманні ОСОБА_3 , а також, що вона цього потребувала. Крім того, вказав, що встановлення вказаного факту є необхідним у разі відсутності зі спадкоємцем родинних відносин, тоді як у судовому засіданні встановлено, що заявниця та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, тому вважав відсутніми підстави для встановлення вказаного факту.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування на утриманні.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що матеріалами справи підтверджується обставина того, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 .

Надані ОСОБА_1 докази не є безспірним підтвердженням того, що заробітна плата ОСОБА_3 , а в подальшому і грошове забезпечення, була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, з огляду ще й на те, що заявниця має повнолітніх дітей, які також можуть надавати їй матеріальну допомогу.

Доводи заявниці, що заінтересована особа Міністерство оборони України не заперечувало проти встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_3 , спростовуються матеріалами справи, зокрема в своїх додаткових поясненнях у справі Міністерство оборони України зазначало, що факт наявності спільного місця проживання в житловому приміщенні/будинку не є підставами та доказами для визнання ОСОБА_1 особою, яка перебувала на повному утриманні та одержувала допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів її існування (а.с. 43-50).

Помилкове зазначення судом в рішенні про те, що встановлення факту утримання є необхідним у разі відсутності зі спадкоємцем родинних відносин, тоді як в судовому встановлено що заявниця з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без шлюбу, в цілому на правильність висновків суду щодо відсутності підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 не впливає.

Водночас колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для встановлення факту проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без шлюбу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зазначаючи, що з 01 червня 2011 року проживала разом з ОСОБА_3 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказувала, що встановлення цього факту їй необхідно для оформлення виплат та допомог як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Посилалась, зокрема на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 1 Розділу ХХХ вказаного Порядку у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

З наведеного вбачається, що за відсутності вказаних вище осіб грошове забезпечення входить до спадкової маси та успадковується за правилами ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 29 жовтня 2025 року, наданою старостою Івотського старостинського округу на запит апеляційного суду, за вказаною адресою був зареєстрований та фактично проживав його брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 196), що може свідчити про прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2022 року у справі № 739/396/22 за ОСОБА_3 визнано право на земельну частку (пай) розміром 8,32 в умовних кадастрових га, яка знаходиться на території Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, яку отримала ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , у відповідності до втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0320819 з земель КСП ім. Горького. Тобто, до складу спадщини також увійшло право на вказану частку (пай).

З наведеного вбачається, що встановлення факту проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу стосується прав чи законних інтересів інших осіб, зокрема брата ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

За установлених у цій справі конкретних обставин факт проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу слід залишити без розгляду.

Пунктом 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу із залишенням заяви ОСОБА_1 в цій частині вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 294, 315, 367, 374, 377, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В АЛ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2024 року скасувати в частині вирішення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради, ОСОБА_2 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2024 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов