Дата документу 03.12.2025
Справа № 334/6499/25
Провадження № 2/334/3549/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 43 807,50 грн., які складаються з суми кредиту у розмірі 9 900 грн. та 33 907,50 грн. за нарахованими процентами і судовий збір. В обґрунтування своїх вказує на те, що 25.02.2024 року між сторонами укладений договір про відкриття кредитної лінії №1355-0157, за яким відповідачу видано кредит в сумі 9 900 грн. строком на 300 днів із процентною ставкою 2,5 % в день.

Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, а сам договір укладений в електронній формі.

Кредитодавцем застосовано до ОСОБА_2 програму лояльності з частковим списанням заборгованості за нарахованими процентами в загальній сумі 34 650 грн. за умови погашення решти заборгованості в сумі 43 807,50 грн., які складаються з суми кредиту у розмірі 9 900 грн. та 33 907,50 грн. за нарахованими процентами.

Детальний розрахунок заборгованості додається до позовної заяви.

Відповідач заперечила проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що кредитний договір у будь-якому вигляді, зокрема, в електронному вигляді, з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не укладала та не підписувала, жодних електронних повідомлень (смс) з одноразовим ідентифікатором не отримувала, та, не проходила жодної верифікації, тим паче за допомогою технології BankID.

Крім того, вказує на непропорційно завищені позивачем проценти за кредитним договором №1355-0157 від 25.02.2024 року, нарахованих відповідачці за користування кредитом. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Розмір процентів 33 907, 50 грн. є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту) та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19, 910/719/19 від 19.05.2020 року та №363/1834/17 від 13.07.2022 року та №910/12876/19 від 01.06.2021 року.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 1308.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

25.02.2024 року між сторонами укладений договір про відкриття кредитної лінії №1355-0157, за яким відповідачу видано кредит в сумі 9 900 грн. строком на 300 днів із процентною ставкою 2,5 % в день.

Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, а сам договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором та перерахував відповідачу на рахунок кредитні кошти, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1355-0157 від 25.02.2024 року.

ОСОБА_1 частково виконала своє зобов`язання у сумі 5692,50 грн., які сплатила 18.03.2024 року.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у період з 25.02.2024 по 201.2.2024 здійснювало ОСОБА_1 нарахування відсотків за ставкою 2,5% на день.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Крім того, відповідачем не спростовано, що особисті дані клієнта, зазначені в договорі про надання кредиту, не відповідають її даним.

Твердження відповідача про те, що вона не підписувала договір в електронній формі не підтверджено жодним доказом, хоча відповідач був не позбавлений права та можливості надати суду докази відсутності банківської картки на яку зараховані грошові кошти чи виписки по такій картці у разі її наявності, які б спростували твердження позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність посилання відповідача на відсутність договірних відносин між сторонами.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості та інфляційних втрат), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

У цій справі судом встановлено, що відповідач погасив суму відсотків за період з 25.02.2024 по 17.03.2024 у розмірі 5 692,50 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

У той же час перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо необхідно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Приписами частини першої статті 203 ЦПК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На момент укладення кредитного договору між кредитором та боржником закон про внесення змін щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вже був прийнятий та набрав чинності, відтак укладаючи договір зі строком дії до 20.12.2024, тобто поза межами визначеного законодавцем перехідного періоду, зі сплатою 2,5% на день, кредитор достеменно був обізнаний про невідповідність вимогам закону пункту щодо розміру відсотків.

Крім того, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Ураховуючи вищенаведені висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду, а також ураховуючи часткове погашення суми нарахованих відсотків боржником, суд вважає доречними посилання відповідача на непропорційність нарахованих позивачем відсотків і можливість застосування приписів пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за для визначення справедливої компенсації витрат кредитора на рівні 50% від суми несплаченого боргу.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (юридична адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, ) суму боргу за кредитним договором №1355-0157 від 25.02.2024 року в розмірі 14 850 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (юридична адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, ) судовий збір у розмірі 821 (вісімсот двадцять одна) гривня 15 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін