ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1042/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" звернулося до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.10.2022 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9040443, за яким відповідач отримала 13310 грн та зобов`язалася повернути кредит і сплачувати проценти відповідно до встановлених договором ставок: 10 % за перший день, 1,3 % з 2-го по 15-й день, 3 % з 16-го по 30-й день, з кінцевим строком погашення 06.11.2022 року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становила 79 760,61 %, а орієнтовна загальна вартість кредиту 23 052,92 грн. Відповідач сплатила лише 2 000 грн, останній платіж 25.10.2022 року, після чого зобов`язання не виконувала.

26.03.2024 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило права вимоги ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» за договором факторингу №2603, у тому числі щодо боргу ОСОБА_1 . Станом на 21.05.2025 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 21052,92 грн, яка складається з: 13310 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7742,92 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.08.2025 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.08.2025 року скасувати, постановивши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази та проігнорував презумпцію правомірності правочину і усталену судову практику.

Скаржник зазначає, що укладений кредитний договір є дійсним, його недійсність не встановлена, а тому право вимоги, відступлене ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором факторингу, є чинним.

Наголошується, що суд помилково не визнав фіскальний (видатковий) касовий чек та дані Електронного кабінету ДПС належним первинним документом, всупереч вимогам Закону №265/95-ВР, Положення про форму та зміст розрахункових документів та Наказу ДПА №614, обмежившись формальним посиланням на відсутність підпису відповідача на видатковому ордері і вибірково застосувавши Положення НБУ №148, не врахувавши при цьому спеціальне регулювання розрахункових операцій.

Крім того, скаржник вказує на те, суд першої інстанції безпідставно не визнав розрахунку заборгованості належним доказом, із урахуванням того, що відповідачкою його не спростовано та не надано контррозрахунку, а також судом не враховано правових висновків Верховного Суду в подібних справах, де визнається достатнім розрахунок заборгованості за умови його неспростування боржником.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, доводами відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а саме: позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Обставини справи.

ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 07.10.2022 року уклали Кредитний договір №9040443, відповідно до умов якого Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти у гривні у розмірі 13310,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше не пізніше 06.11.2022 (п. 1.6.), зі сплатою процентів за кожний день користування кредитом у такому розмірі та порядку: за 1-й день користування кредитом - 10,0000 %(п.1.7.1), з 2-го по 15-й день користування кредитом - 1,3000 % (п.1.7.2), з 16-го по 30-й день користування кредитом - 3,0000 % (п.1.7.3).

На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 79760,61%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 23052,92 грн (п. 1.17), в тому числі: 13310 грн - сума кредиту та 9742,92 грн - відсотки за користування кредитом (додаток №1 до кредитного договору, а.с. 15).

Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитодавця або шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника.

Даний договір підписано власноручно ОСОБА_1 , що стверджується п.6 кредитного договору, де також міститься контактна формація позичальника: паспортні дані, код РНОКП, адреса реєстрації та інше.

За касовим чеком №24887 (фіскальний номер РРО ) від 07.10.2022 о 16:43:19 на суму 13310,00 грн було видано готівкові кошти за договором №9040443 (тотожний номеру кредитного договору), що підтверджується роздруківкою зазначеного чека, поданою разом із позовною заявою.

Окрім вищевказаного кредитного договору, власноручним підписом ОСОБА_1 07.10.2022 року також підписано: додаток № 1 до кредитного договору №9040443 від 07.10.2022 року, що є графіком платежів; заявка на отримання кредитів та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 на підставі якої укладено кредитний договір та паспорт споживчого кредиту ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс».

ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 26.03.2024 року уклали договір факторингу № 2603, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 07.10.2022 №9040443.

Відповідно до умов договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги до Боржників відбувається після підписання Сторонами Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами та сплати фактором Клієнту суми фінансування, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги (п.2.2.1).

Відповідно до платіжної інструкції від 26.03.2024 ТОВ «ФК «Артеміда» перерахувало ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» 256507,64 грн фінансування за договором факторингу.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 26.03.2024 року № 2603 ТОВ «ФК «Артеміда» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитними договором №9040443 в сумі 21052,92 грн з яких: 13310 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7742,92 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 21.05.2025 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 21052,92 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 13310 грн; заборгованість за відсотками 7 742,92 грн.

Крім того, із указаного розрахунку видно, що на погашення кредитної заборгованості 25.10.2022 року було внесено 2000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виплати грошових коштів відповідачці за кредитним договором, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Суд констатував неналежність видаткового чека як доказу видачі кредитних коштів.

З таким висновком суду погодитись неможливо.

Відповідно до Закону України №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій…», фіскальний чек є офіційним розрахунковим документом, який містить усі обов`язкові реквізити, включаючи суму операції, час, РРО, номер кредитного договору.

Інформація з чека фіксується в центральній базі даних ДПС (через ПРРО/РРО), що унеможливлює її підробку, коригування.

Відомості з Електронного кабінету ДПС (розділ «Пошук фіскального чека»), що є у відкритому доступі на офіційному сайті Державної податкової служби України, підтверджують достовірність транзакції у даній справі.

Відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженої Наказом Мінфіну №13 від 21.01.2016 року, фіскальний чек засвідчує здійснення розрахункової операції у даному випадку видачу готівки за кредитним договором.

Саме по собі посилання суду першої інстанції на пункт 27 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою НБУ № 148 від 29.12.2017 року, як на підставу для визнання видаткового касового чека неналежним доказом є помилковим, оскільки відсутність підпису отримувача на видатковому ордері сама по собі не свідчить про недійсність чи неналежність такого документа як доказу видачі готівки.

Більше того, наявність погашення заборгованості боржником підтверджує факт отримання кредиту. Так, відповідачка здійснила часткове погашення кредитної заборгованості (платіж 2000 грн, здійснений 25.10.2022 року), що опосередковано визнає факт отримання нею кредитних коштів.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді стороною відповідача не заперечувався факт отримання кредитних коштів.

Водночас, слід звернути увагу, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів того, що відповідні кредитні кошти не були їй видані, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим. Цей висновок суду не ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, доводи апеляційної скарги про наявність у справі належних доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачкою, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачкою кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, відтак апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором від 07.10.2022 року №9040443.

Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитним договором №9040443 в сумі 21052,92 грн, яка складається з: 13310 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7742,92 грн - заборгованість за відсотками у повній мірі ґрунтується на умовах договору.

При цьому, колегія суддів враховує, що будь якого контррозрахунку на спростування заявленої ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" суми заборгованості за кредитним договором відповідачем не подано.

Щодо судових витрат.

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

Із змісту позовної заяви видно, що представник позивача - адвокат Бачинський О.О. просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" 7000 грн витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат адвокатом Бачинським О.О. до позовної заяви було надано:

договір про надання правничої допомоги № 250519-5Ш від 19.05.2025 року;

ордер на надання правничої допомоги (правової допомоги) від 20.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 250519-5Ш від 19.05.2025 року;

розрахунок суми судових витрат у даній справі де міститься перелік послуг, які надано адвокатом та визначено суму витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених позивачем витрат адвокатом Бачинським О.О. до апеляційного суду надано:

договір про надання правничої допомоги № від 10.08.2025 року;

розрахунок суми судових витрат у даній справі де міститься перелік послуг, які надано адвокатом та визначено суму витрат за надану професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

Встановивши та проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її характер та складність, а також те, що судове засідання у даній справі не проводилося у зв`язку неявкою учасників справи, ціну позову, яка становить 21052,92 грн при загальній визначеній адвокатом Бачинським О.О. вартості за надану правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 13000 грн, що становить більше половини ціни позову, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі.

Оскільки позов ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" задоволено у повному обсязі, з відповідача в користь позивача слід стягнути 6056 грн сплаченого ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (2422,40 грн - перша інстанція + 3633,60 грн - апеляційна інстанція).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" () заборгованість за кредитним договором від 07.10.2022 року №9040443 у розмірі 21052,92 грн, яка складається з: 13310 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7742,92 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" () 6056 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також 5000 грн витрат за надану професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову апеляційного суду складено 8 грудня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.