У х в а л а

Іменем України

9 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 734/4605/23

Провадження № 61-11416ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Савченко Людмила Василівна (далі - адвокат),

на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 серпня 2025 рокуза заявою скаржника про прийняття додаткової постанови

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - позивач) до скаржника про стягнення боргу та

в с т а н о в и в:

1. У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебувала справа за вказаним позовом. 1 грудня 2023 року цей суд ухвалив заочне рішення, згідно з яким задовольнив позов.

2. Не погодившись із зазначеним рішенням, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою.

3. 11 червня 2025 року Чернігівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою: скасував заочне рішення суду першої інстанції, відмовив у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат, змінив зазначене заочне рішення в частині стягнення заборгованості, відсотків і трьох процентів річних, зменшивши розмір основного боргу із 64 090,00 грн до 44 986,30 грн, відсотків - із 44 090,00 грн до 24 986,30 грн, трьох відсотків річних - із 2 147,20 грн до 94,14 грн.

4. 3 липня 2025 року скаржник звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови, у якій просив поновити строк на подання такої заяви та стягнути 14 019,00 грн витрат на правничу допомогу.

5. 6 серпня 2025 року апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про прийняття додаткової постанови та залишив без розгляду таку заяву. Мотивував так:

- перебування адвоката скаржника у відпустці з 16 по 27 червня 2025 року згідно з наказом від 19 травня 2025 року саме по собі не є достатньою поважною причиною для поновлення строку, оскільки заявник мав можливість подати відповідну заяву та докази протягом встановленого процесуального строку, але не скористався цим правом;

- процесуальний строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України для скаржника, розпочався з 13 червня 2025 року, коли його адвокат не перебувала у відпустці;

- договір про надання правової допомоги № 25/48Ф та акт прийому-передачі наданих послуг адвокат і скаржник підписали 27 березня 2025 року, що не потребувало значного часу для подання доказів відповідних витрат.

6. 5 вересня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 27792/0/220-25 від 5 вересня 2025 року), у якій просила скасувати ухвалу апеляційного суду, поновити строк на подання заяви про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, скерувати справу для продовження розгляду тієї заяви. Мотивувала так:

- адвокат до заяви про ухвалення додаткового рішення помилково додала наказ про відпустку від 19 травня 2025 року № 19/05/25-1, згідно з яким початком перебування її у відпустці було 16 червня, а завершенням - 27 червня 2025 року. Насправді згідно з наказом від 2 червня 2025 року № 02/06/25 попередній наказ був скасований;

- 2 червня 2025 року адвокат видала собі наказ № 02/06/25-1 про відпустку, згідно з яким вона перебувала у відпустці з 9 червня по 2 липня 2025 року. Саме цей наказ адвокат мала намір додати до заяви про ухвалення додаткового рішення. З огляду на це станом на 11 червня 2025 року (день ухвалення апеляційним судом постанови) адвокат перебувала у відпустці та не мала змоги отримати копію цього судового рішення, а отже, не могла подати у визначений законом строк заяву про ухвалення додаткового рішення.

7. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника немає.

7.1. За змістом пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, або відмовити у прийнятті додаткового рішення.

7.2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

7.3. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

7.4. Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

7.5. 11 червня 2025 року апеляційний суд прийняв постанову. Отже, останнім днем строку, визначеного у частині восьмій статті 141, був понеділок 16 червня 2025 року. 3 липня 2025 року адвокат в інтересах скаржника подала заяву про ухвалення додаткового рішення, тобто пропустила цей строк. Просила його поновити, оскільки вона з 9 червня по 2 липня 2025 року перебувала у щорічній відпустці. Однак за змістом ухвали апеляційного суду від 6 серпня 2025 року зазначене під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не підтвердилося, бо згідно з її власним наказом про відпустку від 19 травня 2025 року, який адвокат додала до тієї заяви, вона перебувала у відпустці з 16 по 27 червня 2025 року.

7.6. Адвокат скаржника у касаційній скарзі визнала, що вона помилково подала апеляційному суду виданий нею наказ про свою відпустку, датований 19 травня 2025 року, тоді як мала подати виданий нею наказ про її відпустку, датований 2 червня 2025 року № 02/06/25-1 (згідно з останнім вона перебувала у відпустці з 9 червня по 2 липня 2025 року). Такий аргумент адвоката не спростовує правильність висновку апеляційного суду.

7.7. Останній правильно оцінив обставини, які стали відомими з тих документів, які адвокат надала апеляційному суду, зокрема з наказу про відпустку від 19 травня 2025 року. Він встановив, що період перебування адвоката у відпустці згідно з тим наказом не припав повністю на дні строку подання доказів витрат на правничу допомогу. Крім того, апеляційний суд правильно виснував, що перебування адвоката у відпустці не може бути поважною причиною для поновлення такого строку, бо скаржник мав можливість самостійно звернутися з відповідною заявою та надати докази вказаних витрат, однак цього не зробив.

7.8. Отже, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та залишив без розгляду цю заяву.

7.9. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

7.10. Встановивши відсутність поважних причин пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів витрат на правничу допомогу, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку на подання такої заяви і залишив її без розгляду. Таке застосування процесуальних норм є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення, зокрема частини восьмої статті 141 ЦПК України. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко