Справа № 453/434/25 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/2818/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року в складі судді Брони А.Л. у справі за позовом ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

встановив:

19.03.2025 ОСОБА_2 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, просила стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 29 339грн. 50 коп. та понесені судові витрати у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Вимоги обґрунтовані тим, що 05 вересня 2023 року о 09 години 50 хвилин в с. Козьова Стрийського району Львівської області водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «Yamaha TDM 850», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок даної ДТП отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування як стаціонарно, так і амбулаторно. Як зазначає позивачка, внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 завдано і моральну шкоду. Інформація про дану дорожньо-транспорту пригоду 05.09.2023 внесена до ЄРДР за №0000214 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Рішення у вказаному кримінальному провадженні на час звернення з позовом не прийнято.

Згідно із висновком повторної комісійної експертизи № 55 від 15.11.2024, у потерпілого ОСОБА_3 , 2008 року народження, мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден скроневої ділянки ліворуч, спинки та кінчика носа по середині, передньої поверхні лівого плечового суглобу, передньої поверхні правого ліктьового суглобу, лівого передпліччя, тильної поверхні правої кисті (множинні), передньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині, передньої поверхні правого колінного суглобу, забійної рани передпліччя в нижній частині передньої поверхні правого колінного суглобу, забійної рани лівої брови.

Клінічно в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» та КНП «Сколівська МЛ», потерпілому ОСОБА_3 , 2008 року народження, встановлено діагноз: «Струс головного мозку. Забій коліна. Відкрита рана коліна. Забійні садна голови».

Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та по механізму тертя (садна), можливо при ДТП, що мала місце 05.09.2023 (враховуючи госпіталізацію потерпілого в лікарню). Тілесні ушкодження у вигляді саден, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани лівого коліна з ушкодженням власної зв`язки надколінника, з приводу чого була зроблена операція-ушивання зв`язки П-подібними швами від 05.09.2023, згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Тривалість курсу лікування ушкодженої власної зв`язки коліна становить у середньому близько 4-ох тижнів. До повного відновлення знадобиться від 12 до 14 тижнів, оскільки навантаження на коліно повинно збільшуватися поступово».

Позивачем зазначено, що на розмір моральної шкоди вказує і тривалість лікування ОСОБА_3 в ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Лікарське територіальне медичне об`єднання» Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» з 05.09.2023 по 11.09.2023, в КНП «Сколівська центральна лікарня» Сколівської міської ради з 11.09.2023 по 20.09.2023, та лікування амбулаторно вдома з 09.10.2023 по 20.10.2023.

Вказані обставини вимушено внесли зміни ОСОБА_3 у життєві стосунки зі своїми знайомими та рідними. Для відновлення попереднього стану здоров`я йому необхідно було докласти неабияких зусиль та часу. ОСОБА_3 зазнав душевних страждань через страх, який він переніс за своє життя під час цієї ДТП та в подальшому. У тому числі, зазнав душевних страждань через страх залишити своїх рідних без сина, брата, тощо. Тривалий час був змушений ходити на милицях, що в очах серед однолітків виставляло його як слабшого. Отримані ним моральні страждання внаслідок ДТП можуть негативно вплинути на його подальше формування психологічної стійкості.

Виходячи з наведеного вище, з врахуванням глибини та тривалості фізичного болю та душевних стражданнях, величину моральної шкоди позивач оцінює в 60 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, у ч. 2 ст. 1193 ЦК України зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Груба необережність потерпілого ОСОБА_3 сприяла виникненню шкоди, тому розмір відшкодування за заподіяну моральну шкоду сторона позивача зменшує на 50% до 30 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія мотоцикла марки «Yamaha TDM 850», р.н. НОМЕР_1 , на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу № 214855387.

13.03.2025 законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просила виплатити страхове відшкодування на придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію, тощо на суму 13 209 грн. 92 коп, 5 відсотків від даної страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 660 грн. 50 коп.

Враховуючи наведене, на переконання позивача, з відповідача необхідно стягнути 29 339, 50 грн. моральної шкоди (30000,00 грн - 660 грн. 50 коп). Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року позов ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , заподіяної йому моральної шкоди в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1 700 (одна тияча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 , на користь держави 411 (чотириста одинадцять) грн. 81 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач у своїх 15 років є абсолютно свідомою людиною, здатною вчиняти певні дії та нести за них відповідальність, відтак позивач знає про існування та необхідність дотримання Правил дорожнього руху України.

Дотримання правил дорожнього руху є критично важливим для забезпечення безпеки на дорогах, як для пішоходів, так і водіїв.

Зазначає, що рухаючись по дорозі уважно, з дозволеною швидкістю, мав переконання, що і інші учасники будуть дотримуватися встановлених правил.

При цьому, перебігаючи дорогу у невстановленому місці, позивач мав розуміти, які наслідки від цього можуть настати.

Через неусвідомлені дії позивача, зазнали втрат, як останній так і відповідач, зокрема, на ремонт транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженнями мотоцикла та неможливістю рухатися на такому, був змушений понести додаткові витрати на проїзд з Львівської області до Київської області, а також на перевезення мотоциклу.

Крім цього, зазначає, що подія ДТП мала свій вплив і на стан його здоров`я, оскільки був змушений звертатися за медичною допомогою, здавати аналізи, проходити обстеження.

Вважає, що твердження про отримання моральної шкоди позивачем є перебільшенням, оскільки тривалість перебування на стаціонарному лікуванні не є значною, більшість часу лікувався амбулаторно. Доказів понесення душевних страждань через необхідність ходити на милицях, також не надано.

Покликається на те, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з врахуванням вини відповідача та інших обставин.

На думку апелянта, значного порушення способу життя позивача не відбулося, всі органи та кінцівки, на щастя, у нього вціліли.

Психологічної експертизи щодо завданої моральної шкоди позивачу не було проведено.

Загалом, садна та подряпини, рани плеча і брови не значно ускладнили та змінили спосіб життя позивача.

Крім цього, стосовно даної події жодних протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не було.

У кримінальному провадженні № 0000214 триває інженерно-транспортна експертиза, відтак до кримінальної відповідальності відповідача також притягнуто не було, тому і завдання ОСОБА_1 , позивачу моральної шкоди не є доведеним.

Звертає увагу, що позивачем не зазначено самого механізму розрахунку моральної шкоди, будь яких обґрунтувань суми розміром 30000,00 грн. не надано.

При цьому, сторона позивача визнала факт грубої необережності неповнолітнього ОСОБА_3 .

Судом не вказано, чому саме сума в 10000,00 грн. буде достатньою для позивача.

Ззаначає, що крім листів з медичних закладів про вартість лікування у розмірі 11920,00 грн. будь яких доказів на підтвердження здійснення цих витрат не надано.

Відшкодування моральної шкоди не може бути джерелом збагачення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку.

З врахуванням допущеної грубої необережності самим неповнолітнім та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідач вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є значно завищеним та не відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що несе відповідальність без вини, оскільки вина та протиправність дій ОСОБА_1 на разі не встановлені, тілесних ушкоджень ОСОБА_3 зазнав через його власну необережність та порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 рокута ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у поному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має лише потерпілий від кримінального правопорушення або особа, яка має право діяти від його імені.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_2 зверталася до ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просила виплатити страхове відшкодування на придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію, тощо на суму 13 209 грн. 92 коп., п`ять відсотків від даної страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 660 грн. 50 коп., тому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 29 339,50 грн. (30 000 грн. 660,50 грн.), яку розраховано у такий спосіб, що 60 000,00 грн. завдана моральна шкода, яка у зв`язку із грубою необережністю потерпілого ОСОБА_3 зменшена самою стороною позивача на 50% до 30 000 грн.

Врахувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що заподіяна ОСОБА_3 моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки такий не довів про те, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зокрема, суд врахував, що внаслідок дорожньо-транспортної неповнолітній зазнав тілесних ушкоджень, які за висновком експерта були віднесені за тяжкістю до легких та тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, переніс дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, емоційним стресом, а також внаслідок ДТП змушений був перебувати на стаціонарному та абулаторному лікуванні, що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі його життя.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, при цьому, суд взяв до уваги, що спірна ДТП мала свій вплив і на стан здоров`я відповідача, такий зазнав ушкоджень, був вимушений звертатися за медичною допомогою.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., що є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем моральної шкоди позивачу.

При вирішенні спору суд врахував правові висновки Верховного Суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13ц; від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17.

Також суд стягнув з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у дохід держави судовий збір та на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що 05 вересня 2023 року о 09 години 50 хвилин в с. Козьова Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , та неповнолітнього пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вказаним фактом 05.09.2023 розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000214, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, що підтверджується копією Витягу (а.с. 17).

Зокрема, водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «Yamaha TDM 850», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_3 , який перебігав проїжджу частину дороги з права на ліво, відносно напрямку руху мотоцикла.

Листом старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області вих. №44670-2025 від 07.02.2025 повідомлено адвоката Доарме В.С. про те, що досудове розслідування кримінального провадження №0000214, не завершено.

Згідно листа старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 01.05.2025 вих. № , станом на 01.05.2025 жодному із учасників ДТП не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000214, а також не приймалося рішення про закриття цього кримінального провадження (а.с. 77).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Орявською сільською радою Сколівського району Львівської області (актовий запис № 6), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 13).

Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , просить стягнути з відповідача моральну шкоду у грошовому еквіваленті у відповідному розмірі, яка пов`язана з отриманням під час вказаної вище ДТП тілесних ушкоджень, перенесення фізичного болю, страждань у зв`язку з цим, стресу від перебування в лікарні та подальшого лікування.

Зважаючи на часткове задоволення позову, при цьому, оскарження рішення суду лише відповідачем та виключно в частині задоволених вимог, колегія суддів слідуючи принципу диспозитивності та вимогам ст. 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка зводиться до того, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Колегія суддів виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, виключною правовою проблемою, на переконання колегії суддів, та предметом дослідження по даній справі є питання шкоди, зокрема її наявності, розміру (грошового евіваленту) та можливості покладення такої на відповідача, а також наявності будь яких обставин, які б могли виключати відповідальність відповідача.

Так, згідно висновку експерта Державної спеціалізованої установи «Закарпатське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 55, розпочатої 03 жовтня 2024 року та закінченої 15 листопада 2024 року (повторна комісійна експертиза по матеріалах справи), у потерпілого ОСОБА_3 , 2008 року народження, мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден скроневої ділянки ліворуч, спинки та кінчика носа по середині, передньої поверхні лівого плечового суглобу, передньої поверхні правого ліктьового суглобу, лівого передпліччя, тильної поверхні правої кисті (множинні), передньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині, передньої поверхні правого колінного суглобу, забійної рани передпліччя в нижній частині передньої поверхні правого колінного суглобу, забійної рани лівої брови (а.с. 19-33).

Клінічно в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» та КНП «Сколівська МЛ», потерпілому ОСОБА_3 , 2008 року народження, було встановлено діагноз: «Струс головного мозку. Забій коліна. Відкрита рана коліна. Забійні садна голови».

Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та по механізму тертя (садна), можливо при ДТП, що мала місце 05.09.2023 (враховуючи госпіталізацію потерпілого в лікарню). Тілесні ушкодження у вигляді саден, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої страти працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани лівого коліна з ушкодженням власної зв`язки надколінника, з приводу чого була зроблена операція-ушивання зв`язки П-подібними швами від 05.09.2023, згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Тривалість курсу лікування ушкодженої власної зв`язки коліна становить у середньому близько 4-ох тижнів. До повного відновлення знадобиться від 12 до 14 тижнів, оскільки навантаження на коліно повинно збільшуватися поступово».

Як вбачається з повідомлення генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» за вих. №16523 від 05.02.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Центру хірургії ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» з 05.09.2023 по 11.09.2023 (а.с. 36 зворот).

Під час стаціонарного лікування пацієнту було проведено повний спектр лабораторних обстежень, проведено рентгенологічне обстеження, комп`ютерну томографію головного мозку і черепа, загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, ультразвукову діагностику органів черевної порожнини та консультовано лікарем-хірургом.

Медикаментозна терапія проводилась згідно записів у лікарському листу призначення, а саме: 1. магнезія сульфат 25% - 5,0 3 амп.; 2. натрій хлор 0,95 200,0 4 фл.; 3. анальгін 50% - 2,0 2 амп.; 4. цефтріаксон 1,0 г. 24 фл.; 5. ондасетрон 4 мг. 2 амп.; 6. нурофен 400мг. 1 упак.

Згідно повідомлення директора КНП «Сколівська ЦЛ» О. Андрусишин за вих. №01-14/153 від 07.02.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Сколівська ЦЛ» з 11.09.2023 по 20.09.2023 (медична карта стаціонарного хворого №3479). Довідка про витрати хворого на стаціонарне лікування в КНП «Сколівська ЦЛ» становить 11 920 грн (а.с. 38).

За повідомленням директора КНП «Сколівська ЦЛ» О. Андрусишин за вих. №01-14/154 від 07.02.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на амбулаторному лікуванні в поліклінічному відділенні КНП «Сколівська ЦЛ» з 09.10.2023 по 20.10.2023. Хворому призначено хода на милицях, медикаменти - сертидаза, ібупрофен, траумель гель (а.с. 40).

З матеріалів справи також вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла марки «Yamaha TDM 850», р.н. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно полісу № 214855387 (а.с. 18).

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Підставою для виплати страхового відшкодування є саме заява про страхове відшкодування, яка повинна відповідати вимогам ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV, який був чинним до 01 січня 2025 року), а не повідомлення про настання ДТП.

Згідно із ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

13.03.2025 законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просила виплатити страхове відшкодування на придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію, тощо на суму 13209 грн. 92 коп. (а.с. 43-45).

Згідно із ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З матеріалів справи не встановлено, чи страховиком ПрАТ «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснювалися виплати позивачу страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, а у подальшому відшкодування моральної шкоди.

В свою чергу, сторона позивача самостійно здійснила розрахунок 5 (п`яти) відсотків від можливої страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю і така становить 660 грн. 50 коп.

Оцінюючи моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн, при цьому застосовуючи до цієї суми положення та наслідки пов`язані із грубою необережністю потерпілого ОСОБА_3 , сторона позивача самостійно зменшує моральну шкоду на 50% тобто до 30 000 грн., тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 29 339,50 грн. (30 000 грн. 660,50 грн.).

Колегія суддів виходить з того, що загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року за №199/1100/19.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18);від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Поряд з цим, непереборної сили або умислу потерпілого у заподіянні шкоди, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, првальним є висновок місцевого суду про те, що заподіяна ОСОБА_3 моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Колегія суддів виходить з того, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на зазначені норми та встановлені обставини спірних правовідносин, висновки суду про підставність позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у зв`язку з завданням останнім немайнової шкоди є очевидними.

Зокрема, на переконання суду, наявність у позивача моральних страждань підтверджуються самим фактом ДТП та заподіянням тілесних ушкоджень, необхідністю лікування та реабілітації, що в свою чергу безумовно вплинуло та порушило його нормальні життєві зв`язки.

Також, після вчинення відповідачем ДТП та отримання відповідних ушкоджень, позивач фактично був вимушений перелаштуватися на новий уклад життя, у тому числі, пов`язаний із лікуванням, участю у судових провадженнях та відсутності добровільної згоди з приводу можливого відшкодування.

Також беззаперечним є те, що позивачу, а також його рідним, оскільки на час ДТП він не був повнолітнім, довелося нераціонально витрачати свій життєвий час та залучати власні фізичні, душевні, моральні зусилля і матеріальні ресурси, для відновлення попереднього стану.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок ДТП, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, зміну його звичного ритму життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить висновку що стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., відповідає вимогам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтовано визначеного судом розміру моральної шкоди не є спроможними та не заслуговують на увагу.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України є висновок експерта.

Підстави обов`язкового призначення судом експертизи визначені статтею 105 ЦПК України.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Ноймайстер проти Австрії» (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

У контексті зазначаного колегія суддів виходить з того, що заперечуючи визначений судом розмір моральної шкоди, відповідач з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, для встановлення обсягу моральних страждань позивача, не звертався, при цьому категорія справи та предмет доказування у такій, не свідчать про обов`язковість призначення експертизи (ст. 105 ЦПК України), яка і у такому випадку має призначатися за клопотанням хоча б однієї із сторін.

При цьому, сам лише факт заперечення стороною відповідача моральної шкоди чи розміру такої не свідчить про її відсутність та не має обов`язком для суду часткового задоволення відповідних вимог чи відмову у задоволенні таких.

Так, самих лише тверджень (запевнень) сторони недостатньо для суду у контексті доказування чи спростування тих чи інших обставин, оскільки слідуючи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, а також вимогам ст. 76 ЦПК України доказування здійснюється на підставі даних, які встановлюються відповідними засобами.

Заперечуючи висновки суду першої інстанції з підстав відсутності, на думку апелянта, будь яких порушень з його сторони вимог закону, колегія суддів все ж констатує, що належного спростування матеріально-правової вимоги чи відповідних висновків суду з цього приводу, апелянт не навів.

В свою чергу, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» правила статті 454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

При цьому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України ), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (абзац 3 пункту 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Дійсно, відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин (частина друга статті 14 цього Закону).

Як з`ясовано апеляційним судом, наїзд відповідачем на позивача ОСОБА_3 відбувся поза межами пішохідного переходу, що у свою чергу свідчить про останній здійснював перехід вулиці з порушенням правилами безпеки, а саме не на спеціальних переходах (наземних, підземних або надземних), регулюючись сигналами світлофора або вказівками регулювальника.

Разом з цим, такий стан речей не свідчить про допустимість протиправної поведінки особою, яка керує джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), оскільки водій зобов`язаний бути уважним до пішоходів, а особливо до дітей, які переходять дорогу, оскільки вони можуть бути непередбачуваними. Водії повинні зменшити швидкість і бути готовими до раптової появи дітей, які перетинають дорогу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, на перконання колегії суддів, суд першої інстанції врахував усі обставини справи, взяв до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди та підставно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., потреби та підстав у переоцінці таких, колегія суддів не вбачає.

Оскаржуючи рішення суду, відповідач не наводить буь яких обґрунтувань щодо розподілу судових витрат, однак колегія суддів вважає рішення суду і в цій частині законним та обгрунтвоаним.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду необхідно залишити без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк