К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Київ

справа № 758/10072/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/16592/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хавхуна Івана Володимировича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, 3% річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, 3% річних та інфляційних втрат, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти (аванс) у розмірі 50 000,00 доларів США, що в перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на день подання позовної заяви становить 2 082 000,95 грн., втрати від інфляції - 392 305,95 грн., 3% річних - 130 224,82 грн.

26 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, оскільки відповідач може вживати заходів для відчуження майна, розпоряджатися наявними в неї грошовими коштами, щоб унеможливити стягнення заявленої позивачем до стягнення суми, позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_2 в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 у межах суми позову 2 604 530,77 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Хавхун І.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції є помилковими та не узгоджуються із предметом позову і доказами, наявними в матеріалах справи. Так, предметом позову є стягнення грошових коштів, 3 % річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 2 604 530,77 грн.

Враховуючи предмет та ціну позову, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на її рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у її власності, є беззаперечним, що в майбутньому утруднить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Зауважує, що у заяві про забезпечення позову вказувалось на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх її рахунках в банківських та інших фінансово-кредитних установах, на майно, яке належить відповідачу на праві власності в межах суми позов є адекватним способом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в тому числі шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховання та унеможливлення його реалізації в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача.

Крім того, звертаю увагу також на те, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Хавхун І.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки суду не повідомила, тому колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову , суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову не викладені обставини, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів відповідача, як і не надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом першим частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому за змістом ст. 149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з ОСОБА_2 коштів (авансу), 3%річних та інфляційних втрат у розмірі 2 604 530,77 грн.

При цьому, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на можливість вчинення відповідачем дій, направлених на приховання свого майна від стягнення.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з ненаданням доказів утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року у справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат. Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки, як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року у справі № б/н (провадження № 61-11439ав23), від 14 грудня 2023 року у справі № б/н (провадження № 61-14128ав23).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Накладення арешту на грошові кошти відповідачки є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

Відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих нею рахунках у банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому слід врахувати, що позивач не міг визначити конкретних рахунків, на яких знаходяться кошти відповідача, оскільки в силу положень ст. 1076 ЦК України, ст.60, ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» така інформаціє є такою, що містить банківську таємницю, а отже, є інформацією з обмеженим доступом.

Водночас, вимоги позивача щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше майно відповідача, є передчасними, та поряд із накладенням арешту на грошові кошти відповідача у межах заявленої суми, може бути надмірним засобом обмеження його прав та інтересів третіх осіб. Крім того, позивач у заяві не визначив на яке конкретно мано він просив накласти арешт, що мав зробити, на відміну від зазначення банківських реквізитів відповідача, користуючись інформацією, наявною у відповідних Реєстрах.

Враховуючи викладене, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми 2 604 530,77 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хавхуна Івана Володимировича задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти,що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на її рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми 2 604 530,77 грн.

В задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 : проживає за адресою АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 : зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: