Справа № 127/2658/25
Провадження № 22-ц/801/2527/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуСправа № 127/2658/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Ходакової М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 127/2658/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025, постановлену у складі судді Романюк Л.Ф. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

24.01.2025 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом (вх № 7128) до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання, в якому просив : визнати незаконним утримання ОСОБА_2 на території України сина ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Варшава, Республіка Польща) та зобов`язати ОСОБА_2 повернути сина до місця постійного проживання за адресою : АДРЕСА_1 , а у разі відмови добровільно повернути сина зобов`язати ОСОБА_2 передати дитину батькові ОСОБА_6 для забезпечення повернення дитини на територію Республіки Польща. /т. 1 а. с. 1-3/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі № 127/2658/25 за позовом ОСОБА_1 /т. 1 а. с. 119-120/.

3.03.2025 ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом (вх № 19642) до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просила : визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 2 а. с. 95-97/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 /т. 2 а. с. 106-107/.

14.10.2025 ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою (вх № 90248) про забезпечення позову, в якій просив : зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити побачення дитини ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_7 кожну середу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год 00 хв, та кожну суботу місяця з 12-00 год до 15-00 год (з можливістю батьків за попередньою домовленістю змінювати графік побачень батька з сином за умови, що час побачень батька з сином становитиме не менше 5 годин на тиждень) на період розгляду цивільної справи до набрання рішення законної сили по справі № 127/2658/25. Заява обґрунтована тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі № 127/2658/25 за позовом ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин. Наявність перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки дитина проживає окремо від батька та незаконно утримується на території України, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову /т. 3 а. с. 56-58/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення /т. 3 а. с. 138/.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу (вх № 12162 від 29.10.2025), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки аргументів позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з огляду на наявність перешкод батька у спілкуванні з дитиною, оскільки дитина проживає окремо від батька та незаконно утримується на території України, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим.

19.11.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 13057) ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить : (1) залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін; (2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. До відзиву представником ОСОБА_2 додано наступні документи : копію договору про надання правничої допомоги від 14.11.2025, копію ордера серії 3 1250364 від 19.11.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН № 796 /т.3 а. с. 173-175/.

2.12.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява (вх № 13644/25-вх) представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради Семенової Н.Л. про розгляд справи у відсутності представника служби у справах дітей.

3.12.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява (вх № 13656/25) ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про долучення до матеріалів справи завірену копію відзиву відповідача на польську мову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.11.2025 заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено провести судове засідання, призначене на 3.12.2025 на 10:30 годину врежимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та доступу через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС (Email : ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за участю ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Через технічні причини у роботі системи ВКЗ можливості провести розгляд справи в режимі відеоконференції були відсутні, представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомив секретаря судового засідання по телефонному зв`язку, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_8 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є необґрунтованою, неспівмірною з позовними вимогами, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову зроблено з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її до місця постійного проживання, однак задовольнивши заяву про забезпечення позову та забезпечивши доступ батька до малолітньої дитини у певний спосіб, суд фактично вирішить питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини, при тому, що такі позовні вимоги позивачем у даній справі не заявлялись.

Водночас, колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду є таким, що зроблений за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та без врахування якнайкращих інтересів малолітньої дитини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Європейський суд з прав людини наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу (рішення «Крістіан Кетелін Унгурян проти Румунії» від 04.09.2018).

Підстави для забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною.

У справі, що переглядається, батьки дитини не можуть узгодити місце її проживання, що сторонами визнається (частина перша статті 82 ЦПК України).

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом (вх № 7128) до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання, в якому просив : визнати незаконним утримання ОСОБА_2 на території України сина ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Варшава, Республіка Польща); зобов`язати ОСОБА_2 повернути сина до місця постійного проживання за адресою : АДРЕСА_1 , а у разі відмови добровільно повернути сина зобов`язати ОСОБА_2 передати дитину батькові ОСОБА_6 для забезпечення повернення дитини на територію Республіки Польща. /т. 1 а. с. 1-3/.

ОСОБА_2 звернулася до суду у даній справі із зустрічним позовом (вх № 19642) до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просила : визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 2 а. с. 95-97/.

Тобто, кожен із сторін (батьків малолітнього сина) вважає доцільним визначити таке місце проживання сина з ним.

Предметом спору за первісним позовом у справі, є визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання, тому вид його забезпечення шляхом надання ОСОБА_6 можливість безперешкодного спілкування та побачення батька з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Крім того, заходи забезпечення мають тимчасовий характер та діють до набрання рішенням у справі законної сили.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З огляду на вказані норми матеріального права батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

Вінницький апеляційний суд зазначає, що у таких чутливих правовідносинах, ураховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння відновленню відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з батьком має переважати над намаганням матері обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 4.04.2018 у справі № 344/16653/16-ц.

Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права.

Зустрічі та спілкування батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин і предметом спору не є визначення способів участі батька у вихованні дитини.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення порядку зустрічі/побачення дитини на період розгляду цивільної справи № 127/2658/25 до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , першу і третю суботу місяця з 12:00 до 15:00 год у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у м. Вінниці.

В іншій частині заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки з пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні слідує, що в середу дитина сторін відвідує садочок та логопеда, а ОСОБА_2 працює, тому не зможе забезпечити побачення батька з сином.

Встановлюючи порядок зустрічі/побачення дитини на період розгляду цивільної справи № 127/2658/25 до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили першу і третю суботу місяця з 12:00 до 15:00 год у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у м. Вінниці, колегія суддів враховує те, що як пояснила ОСОБА_2 позивач за первісним позовом ОСОБА_4 не розуміє українську мову, а дитина не володіє польською мовою, тому вона виступає як контактна особа між батьком і сином, коли вони бачяться. Отже, на переконання колегія судді, присутність матері при побаченні батька з сином буде сприяти найкращим інтересам дитини. Про можливість здійснення побачень по суботах, на відміну від середи, зазначила ОСОБА_2 у судовому засіданні, оскільки в ці дні вона не працює, а дитина не відвідує садочок.

Крім цього, встановлюючи порядок зустрічі/побачення дитини на період розгляду цивільної справи № 127/2658/25 до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили першу і третю суботу місяця з 12:00 до 15:00 год, а не кожної суботи місця, як просив ОСОБА_4 , колегія суддів виходила з рівності сторін та необхідності відпочинку дитини, зважаючи на його вік та щоденний графік та графік роботи матері.

Забезпечення позову шляхом покладення на матір дитини зобов`язання передавати дитину батькові за місцем її проживання ( АДРЕСА_2 ) не відповідає загальним засадам цивільного судочинства оскільки порушує право на недоторканість житла, та втручання в особисте приватне життя відповідачки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувана ухвали суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відповідно до яких, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025 у даній справі скасувати.

Заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Встановити, на період розгляду цивільної справи № 127/2658/25 до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, порядок зустрічі/побачення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у першу і третю суботу місяця (щомісяця) з 12:00 до 15:00 год у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у м. Вінниці.

У іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 4.12.2025