КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/9999/22 Головуючий у суді І інстанції Українець В.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Берегиня» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі за його позовом до ПП «Берегиня» про стягнення заборгованості.

Заяву обґрунтував тим, що 01 грудня 2022 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 760/9999/22, яким стягнуто з ПП «Берегиня» на його користь борг у розмірі 944 071,78 грн та 4 720,36 грн судового збору.

09 червня 2025 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він передав, а ОСОБА_2 прийняв всі права вимоги кредитора до ПП «Берегиня» за рішенням суду від 01 грудня 2022 року у справі № 760/9999/22.

У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ОСОБА_2 став новим кредитором у правовідносинах з боржником та отримав право грошової вимоги до нього, що дає підстави ухвалити судове рішення про заміну сторони стягувача у даній справі його процесуальним правонаступником для подальшого отримання виконавчих листів та пред`явлення їх до примусового виконання вже новим кредитором.

З наведених вище підстав заявник просив суд замінити позивача (стягувача) ОСОБА_1 у цивільній справі № 760/9999/22 на його процесуального правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2025 рокув задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при відсутності доказів на підтвердження наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/9999/22, вимога заявника про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким заяву про заміну сторони (стягувача) задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки місцевого суду про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження поза межами виконавчого провадження є безпідставними і протиправними, бо заявник просив суд про інше і така заміна сторони (стягувача) у справі згідно статті 55 ЦПК України можлива на будь-якій стадії розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд помилково застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 74, 75) та в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425. Велика Палата ухвалювала судові рішення за інших фактичних обставин справи і висновки Верховного Суду стосуються інших правовідносин.

У цих постановах було вказано про те, що заміна учасника справи відбувається у разі правонаступництва згідно норм матеріального права на підставі положень процесуального закону (стаття 52 ГПК, що відповідає статті 55 ЦПК України). Якщо було відкрите виконавче провадження, то заміна сторони виконавчого провадження відбувається з урахуванням законодавства про виконавче провадження. Якщо виконавче провадження не відкривалось, то заміна учасника справи та/або стягувача чи боржника відбувається на підставі частини п`ятої статті 334 ГПК України, що аналогічна за змістом до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 квітня 2019 року у справі № 2/1522/7661/11 та від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, згідно яких заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Оскільки заявник не отримував виконавчий лист, виконавче провадження не відкривалось, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, а позивач на підставі договору відступив право вимоги новому кредитору, тому відповідно до вимог статті 55 ЦПК України відбулось правонаступництво позивача (стягувача). Відтак, в суду були всі правові підстави для задоволення поданої заяви про заміну сторони (стягувача) у справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року у справі № 760/9999/22 позов ОСОБА_1 до ПП «Берегиня» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ПП «Берегиня» на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 944 071,78 грн та 4 720,36 грн судового збору.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 4 720,36 грн, внесені ним через АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно квитанції № N0IEQ6290M від 04 серпня 2022 року як судовий збір при подачі позову (а.с. 96, 97).

На підставі вказаного судового рішення 27 лютого 2023 року ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 760/9999/22 (а.с. 99).

09 червня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги кредитора до ПП «Берегиня» за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року у справі № 760/9999/22 (а.с. 108, 109).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, застосувавши правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 та від 18 січня 2022 року у справі № 34/42, вважав, що за відсутності доказів на підтвердження наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/9999/22, вимога заявника про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

При цьому слід ураховувати, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

У справі, яка переглядається, встановлено, що на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 13 січня 2023 року, стягувачу ОСОБА_1 27 лютого 2023 року було видано виконавчий лист № 760/9999/22, який до примусового виконання ним не пред`являвся.

За загальним правилом, встановленим у частинах першій і другій статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішення законної сили.

Із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому листі № 760/9999/22 ОСОБА_1 звернувся до суду 19 червня 2025 року, тобто в межах трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року набрало законної сили 13 січня 2023 року і є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, 27 лютого 2023 року стягувачу видано виконавчий лист на виконання цього судового рішення та виконавче провадження за ним не відкрито, внаслідок чого він просив здійснити заміну сторони виконавчого документа, а заміна стягувача у виконавчому листі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні поданої заяви з підставі відсутності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/9999/22.

Суд не врахував, що у даному випадку строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа не сплив, а заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за відповідним правочином допускається до відкриття виконавчого провадження.

Висновки суду першої інстанції не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним в постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 18 січня 2022 року у справі № 34/42, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 щодо підходу до вирішення питання процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою, що за умови відсутності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа заміні підлягає стягувач саме у виконавчому документі, про що заявник вказував і просив у заяві, а не стягувач у виконавчому провадженні.

Отже, враховуючи, що відносно боржника ПП «Берегиня» строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 не пропущено і за відомостями, які наявні в матеріалах справи, виконавче провадження не здійснювалось, заміна сторони у виконавчому документі з ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 є передумовою для досягнення стягувачем процесуальної мети виконання в межах виконавчого провадження судового рішення, ухваленого у цивільній справі № 760/9999/22.

За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні його заяви про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листіза відсутності доказів перебування цього виконавчого документа на примусовому виконанні в органах та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, оскаржувана ухваласуду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за його позовом до ПП «Берегиня» про стягнення заборгованості.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Берегиня» про стягнення заборгованості задовольнити.

Замінити сторону стягувача у виконавчому листі № 760/9999/22, виданому на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року про стягнення з Приватного підприємства «Берегиня» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 944 071,78 грн та 4 720,36 грн судового збору, а саме ОСОБА_1 на його процесуального правонаступника ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній