РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/750/25

Провадження № 22-ц/4815/1239/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герус Богдан Ігорович, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та від обов`язку сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки в розмірі 59069,07 грн. на утримання неповнолітніх дітей та звільнення ОСОБА_3 від обов`язку сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу № 562/3601/19 від 09.01.2020 року, починаючи з 01 лютого 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.01.2020 р. Здолбунівським районним судом видано судовий наказ у справі №562/3601/19 про стягнення з її сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншу 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнуто з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 120 704, 90 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 01.12.2023 року оголошено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 усиновлювачем малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внесено відповідні зміни в актові записи про народження дітей, зокрема змінено їх прізвище, по батькові та відомості про батька.

Вказує, що 03 жовтня 2024 року при виконанні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у Донецькій області Покровському районі с.Очеретино її син зник безвісті. Зазначає, що за її сином рахується заборгованість по аліментах, яка станом на 01.02.2025 року становить 217460, 61 грн. Вона як отримувач грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця і з сумою боргу по сплаті аліментів частково не погоджується, оскільки з 01.01.2024 року ОСОБА_3 не був платником аліментів на утримання малолітніх дітей, так як останні були усиновлені. А отже, за ОСОБА_3 рахується заборгованість лише до 31.12.2023 року, яка згідно довідки становить 158 397,54 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герус Богдан Ігорович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт є отримувачем грошового забезпечення сина-військовослужбовця, який зник безвісти. Водночас з розміру забезпечення на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей, біологічним батьком яких був її син. Однак рішенням Здолбунівського районного суду від 01.12.2023 року діти були усиновлені ОСОБА_6 , тому підстава для стягнення аліментів відпала. Водночас ДВС продовжує виконувати рішення про стягнення аліментів шляхом стягнення коштів з грошового утримання військовослужбовця.

За твердженням апелянта відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - особа, яка отримує грошове забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, має права та обов`язки щодо розпорядження коштами.

Відповідно до статті 195 СК України - аліменти стягуються з усього доходу, у т.ч. з грошового забезпечення, що виплачується родичам зниклого, отже, з грошового забезпечення, яке отримує позивач, продовжують утримуватися аліменти, незважаючи на усиновлення дітей.

Таким чином, в інтересах позивача, як фактичного платника виникає право на звернення до суду з позовом про припинення зобов`язання.

Також вказує, що суд помилково не дослідив інші докази та не встановив суттєві обставини, обмежившись висновком про неналежного позивача.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ярмольчук В.С. подав відзив, яким заперечує викладені апелянтом доводи.

Узагальнені доводи зводяться до того, що право на подання такого позову може належати виключно батьку-платнику аліментів.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що судовим наказом Здолбунівського районного суду 562/3601/19 від 09.01.2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншу 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнуто з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 120 704, 90 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 11.12.2023 року оголошено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 усиновлювачем малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внесено відповідні зміни в актові записи про народження дітей, зокрема змінивши їх прізвище, по батькові та відомості про батька.

Згідно розрахунку заборгованості № 6150 від 28 лютого 2025 року, здійсненого Здолбунівським відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по виконанню судового наказу №562/3601/19, виданого 09 січня 2020 року Здолбунівським районним судом Рівненської області, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2023 року становить 217460 (двісті сімнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 61 коп.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 №156 підтверджується, що солдат ОСОБА_3 в період з 20.09.2024 по 03.10.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №11 від 05.10.2024 року солдат ОСОБА_3 вважається таким, що зник безвісти.

Свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 від 08.03.1986 року підтверджується, що матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу. Разом з тим, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, тому з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та від обов`язку сплати аліментів необхідно звертатись платнику аліментів, а саме ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України)

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Аналіз викладених норм дозволяє дійти висновку, що право звернення до суду з вимогою про припинення обов`язку зі сплати аліментів або про звільнення від заборгованості по них належить виключно тому з батьків, на якого було покладено сплату аліментів відповідним судовим рішенням.

Жодна інша особа, у тому числі третя особа чи родичі платника, не наділена законом правом вимагати припинення цього обов`язку, оскільки обов`язок зі сплати аліментів є персональним і може бути змінений або припинений лише щодо конкретного платника.

Щодо доводів апелянта на наявність у неї майнового інтересу, як члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця колегія суддів враховує наступне.

Частиною 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

На думку колегії суддів до встановлених законом відрахувань, крім податків, відносяться аліменти (стаття 195 СК України; Розділ ІХ Закону України "Про виконавче провадження").

Із переліку осіб, які мають право на частину від 50% грошового утримання військовослужбовця, що зник безвісти виключені ті особи, які отримують аліменти.

Тобто одержувач аліментів не отримує додатково частку з цих 50% грошового утримання військовослужбовця, що зник безвісти, а отримує свою суму аліментів окремо, як встановлене законом відрахування.

Отже, аліменти стягуються із грошового забезпечення військовослужбовця до того, як визначаються частки, з повної суми грошового забезпечення, яке первинно належить такому військовослужбовцю.

Таким чином твердження апелянта про наявність у неї майнового інтересу не може бути підставою для звернення до суду з позовом про припинення аліментного обов`язку, звільнення від заборгованості за аліментами, оскільки такий інтерес не є юридично визначальним у межах цих правовідносин.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герус Богдан Ігорович, залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.