РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1141/25

Провадження № 2/293/698/2025

08 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Черняхів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

26.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в особі представника за довіреністю від 31.07.2024 Дідуха Є.О., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49200,00 грн, яка складається з:

- суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) в розмірі 6 000,00 грн.;

- суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 29 760,00 грн;

- суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» 13 440 грн.

Позивач також просить стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та ОСОБА_1 укладено договір №4160680 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 6 000 грн, строком на 360 днів, з 22.11.2023 по 16.11.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пільговий строк 30 днів, з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1 відсотків у день, повна кредитна ставка 2 % у день. Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної осіб за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки НОМЕР_1 , яку відповідачем укладено особисто під час укладення договору.

Цей кредитний договір укладений в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт або мобільний за стосунок «Сredit7» та електронного підпису.

Кредитні кошти в сумі 6 000 грн. перераховані на платіжну карку відповідача НОМЕР_1 за допомогою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Відповідач належним чином умов договору не виконала. У період з 22.11.2023 по 26.07.2024 первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами в розмірі 29 760 грн.

26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» на підставі договору факторингу №26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Тобто до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4160680 від 22.11.2023. Загальна сума заборгованості складає 35 760,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 6000,00 грн, заборгованість за процентами 29 760,00 грн, заборгованість по нарахованих штрафах/неустойках 0грн.

Зазначає, що станом на дату укладення договору факторингу від 25.11.2024 №45621 строк дії договору №4160680 від 22.11.2023 не закінчився. Тому, в межах строку дії договору укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати договору факторингу 26.07.2024 донараховано відсотки за 112 календарних днів (6000 грн х2, % = 120 грн.х112 календарних дні = 13440 грн. Дані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту.

Окрім того, позивач також просить в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою:

розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків;

розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3-3 % річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції».

Позивач також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.09.2025 справа передана на розгляд судді Проценко Л.Й.

На виконання вимог ч.7 ст.187 ЦПК України, судом 06.10.2025 отримано відомості про адресу реєстрації відповідача (а.с.107).

Ухвалою від 07.10.2025 суд відкрив провадження у справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання суд призначив на 11:30 год. 11.11.2025. Суд також задовольнив клопотання про витребування доказів, а саме з АТ КБ «Приватбанк» (а.с.109-110).

05.11.2025 до суду надійшла відповідь на ухвалу суду з АТ КБ «Приватбанк» (а.с.115-116).

11.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява ТОВ «Українські фінансові операції» про розгляд справи без участі представника банку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.117-120).

11.11.2025 сторони в судове засідання не з`явились. В зв`язку з першою неявкою в судове засідання відповідача, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 11 год. 30 хв. 04.12.2025 (а.с.121).

04.12.2025 сторони в судове засідання не з`явились. У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, зареєстрованого місця проживання, зазначеною в позовній заяві (а.с.124).

В порядку ст.178 ЦПК України відповідач у визначений строк відзиву на позовну заяву не подала.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

04.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та оголошення на 08.12.2025 о 10 год 30 хв.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

22.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4160680, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000,00 грн., строком на 350 днів (п.1.2,1.3 договору).

Стандартна процентна ставка становить 2 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується на умовах, якщо клієнт до 21.12.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове погашення кредиту. (пп.1.4.1,1.4.2 п. 1.4 договору)

Згідно п.1.6 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою на весь строк кредитування кредитом становить 49 200 грн. За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 47400 грн. Згідно п.2.2. дата надання кредиту 22.11.2023 або 23.11.2023.

Договір ОСОБА_1 підписано електронним підписом НОМЕР_2 21.11.2023 19:40:49 (а.с.21-30).

Із повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 24.10.2025 №20.1.0.0.0/7-251020/61649 від 24.10.2025 наданого за ухвалу суду від 07.10.2025 вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 банком емітовано картку № НОМЕР_4 . 22.11.2023 по даному рахунку було зараховано кошти в сумі 6000 грн (а.с.115).

26.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі клієнт) укладено договір факторингу №26/07/2024 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб (боржників) включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.79-87).

Згідно реєстру боржників від 26.11.2024, який є додатком до договору факторингу №26/11/2024 від 26.07.2024 вбачається, що під номером 2045 значиться ОСОБА_1 , кредитний договір №4160680, сума заборгованості за основною сумою боргу 6000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 29 760,00 грн, що разом становить 35760 грн (а.с.55-56).

Тобто за даним договором факторингу ТОВ «Лінуера України» передає (відступає) ТОВ «ФК «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 в загальній сумі 35760 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 29760 грн. сума заборгованості за процентами.

Із розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за договором №4160680 про надання споживчого кредиту від 22.11.2023 за 112 календарний днів (27.07.2024 15.11.2024) ОСОБА_1 вбачається, що сума основного боргу, на яку нараховується процентна ставка 6000,00 грн; сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами 13 440,00 грн. (а.с.62-63).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №4160680 від 22.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.07.2024 позичальник ОСОБА_1 вбачається, що за період з 22.11.2023 по 26.07.2024 відповідачці нараховано до сплати 35760,00 грн, яка складається з 6000 грн тіло кредиту, процентів 29 760,00 грн. (а.с.57-61).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що вона не виконує свої зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомилась з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та прийняла запропоновані умови.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав електронним підписом кредитний договір, шляхом введення одноразового ідентифікатора, однак у строк встановлений договором кредитні кошти не повернув.

Станом на день вирішення спору в суді матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем в повному обсязі.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн є обґрунтованими, заявленими у відповідності до умов договору та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 43200,00 грн процентів за користування кредитом, з яких 29760,00 грн. проценти, нараховані первісним кредитором та 13440,00 грн проценти, нараховані ТОВ "Українські фінансові операції", суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Встановлено, що згідно пп.1.4.1,1.4.2 п. 1.4 договору стандартна процентна ставка становить 2 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується на умовах, якщо клієнт до 21.12.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове погашення кредиту.

22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону 3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.57-61) станом на 26.07.2024, проценти за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 22.11.2023 по 21.12.2023 у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, що становить 1800,00 грн. В період з 22.12.2023 по 26.07.2024 відповідачу нараховані проценти в розмірі 2% за кожен день користування кредитом, що становлять 27960,00 грн., та разом становлять 29760,00 грн.

Окрім того, згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Українські фінансові операції" за договром № 4160680 від 22.11.2023 за 112 календарних днів, в період з 27.07.2023 по 15.11.2024, нараховані відсотки за процентною ставкою 2% - 13440,00 грн (а.с.62- 63) .

Разом з тим, оскільки договір №4160680 був укладений сторонами 22.11.2023, в період дії згідно з п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки - 2,5%, та діяв в періоди після 23.04.2024 та 20.08.2024, тому, на думку суду, правомірним буде нарахування відповідачу відсотків за 360 днів користування кредитом:

-в період з 22.11.2023 по 21.12.2023 (30 днів) - 1,00% денної процентної ставки (знижена процентна ставка згідно умов договору), що становитиме 1800,00 гривень (6000,00х1,00%х 30 днів);

-в період з 22.12.2023 по 22.04.2024 (122 дні) - 2,00% денної процентної ставки, що становитиме 14640,00 гривень (6000,00 х2%х122дні);

-в період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (212 днів) - 1,50% денної процентної ставки, що становитиме 10800,00 гривень (6000,00х1,5%х120днів);

- в період з 21.08.2024 по 16.11.2024 (88днів) - 1,00% денної процентної ставки, що становитиме 5280,00 гривень (6000,00х1,00%х88днів);

Такими чином, правомірним є нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, в межах строку дії договору у розмірі 32520,00 гривень (1800,00 грн +14640,00 грн + 10800,00 грн + 5280,00 грн).

Відтак, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 43200,00 грн є протиправною та підлягає частковому задоволенню в розмірі 32520,00 грн.

В іншій частині стягнення процентів слід відмовити за безпідставністю вимог.

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на загальну суму 38520,00 грн, з яких: 6000,00грн - заборгованість за кредитом 32520,00 грн - заборгованість за процентами.

Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Як передбачено частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду.

Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.

Правова мета приписів частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення.

Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідачки, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для застосування частин 10 та 11ЦПК України, у зв`язку з чим, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до норм закріплених у ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

V.РОЗПОДІЛ СУДЖОВИХ ВИТРАТ

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1896,74 грн. (2422,40х78,30%)

Щодо вимоги про стягнення правової допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02.07.2020 в справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 в справі №201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір №01/08/2024-А про надання юридичної допомоги від 01.08.2024(а.с.74-77); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.102); акт приймання-передачі наданих послуг №4160680 до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, яким визначено вартість послуг у сумі 10000 грн. (а.с. 32); детальний опис робіт (наданих послуг) №4160680 від 10.09.2025 (а.с.33); заявка №4160680 на виконання доручення до договору №01/082024-А від 01.08.2024 (а.с.34-35); рахунок на оплату в розмірі 10 000 грн. (а.с.39).

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Отже, з урахуванням складності справи,обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, складення частково тотожних за змістом документів, розгляд справив порядку спрощеного позовного провадження без), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру,виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 5000 гривень.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.2, 12,13,76-79, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 277-279, 352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4160680 від 22.11.2023 в розмірі 38520 (тридцять вісім тисяч п`ятсот двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 1896 (одна тисяча вісімсот дев`яносто шість) гривень 74 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», юридична адреса: 03045, м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2.

.

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне рішення складено та підписано 08.12.2025.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО