Номер провадження: 22-ц/813/2723/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 року м. Одеса

«04» грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г., Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Берлізова Євгена Валерійовича, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року, постановленого під головуванням судді Ярема Х.С., повний текст рішення складений 24 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» Порто-Франківський» Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» Порто-Франківський» Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест» Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди, в якому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 50 452,22 грн. у солідарному порядку та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13.07.2021 року поблизу будинку №49 на вул. Торговій в м. Одесі на автомобіль «Toyota Corolla», НОМЕР_1 , який належить позивачу, впало дерево. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 50 452, 22 грн. Факт падіння дерева на автомобіль позивача зафіксовано поліцією, фотознімками та відеозаписом з місця падіння. Дорожніх знаків, які б забороняли стоянку автомобілів на цьому місці немає. Згідно з даними Гідрометцентру Чорного та Азовського морів падіння дерева 13.07.2021 року не могло бути пов`язане з впливом негативних погодних умов.

Оскільки балансоутримувач зелених насаджень, які знаходяться на прибудинковій території вул. Торгова, 49 відсутній, позивач вважає, що відповідальність за шкоду має бути покладено солідарно на відповідачів.

Ухвалою суду від 29.06.2022 року замінені неналежні відповідачі Одеська міська рада та Департамент комунальної власності Одеської міської ради на належного відповідача Департамент міського господарства Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 10.01.2023 року замінений неналежний відповідач комунальне підприємство «Міськзелентрест» на належного відповідача Департамент благоустрою міста Одеської міської ради.

З урахуванням замінених відповідачів та уточнивши позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідальними за шкоду є КП «ЖКС «Порто-Франківський», яке надає за цією адресою послуги з утримання та управління багатоквартирними житловими будинками та відповідними прибудинковими територіями, Департамент міського господарства Одеської міської ради, який уповноважений визначати належного балансоутримувача зелених насаджень, як елементів благоустрою комунальної власності за конкретною адресою, Виконавчий комітет Одеської міської ради, якому підпорядкований цей Департамент, Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради, оскільки зелені насадження є елементом благоустрою, контроль над якими здійснює цей Департамент, а тому вказані відповідачі повинні відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду у солідарному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Берлізов Є.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку щодо розбіжностей адреси, за якою впало дерево на автомобіль позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 25 листопада 2025 року представники Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» Порто-Франківський» Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 190, 191 зв.б., 192 зв.б., 193 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Берлізова Є.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , Старостіна О.С., який представляє інтереси Виконавчого комітету Одеської міської ради,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки місце знаходження дерева не визначено належним чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено те, що обов`язок відшкодування заподіяної позивачеві шкоди покладається на відповідачів, до віданні яких в силу пп. 7 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення та яким не було належним чином забезпечено організацію роботу з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, обов`язок щодо спростування якої покладається на відповідача.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Corolla, НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10 т. 1).

13.07.2021 року до ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_1 (зафіксоване рапортом від 13.07.2021 року) про те, що в м. Одеса, по вул. Торгова, 42 на її автомобіль впало дерево (а.с. 13 т. 1).

Згідно з рапортом лейтенанта Я. Сітнікової ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області (без номера та дати) 13.07.2021 року до Відділення поліції №1 поступила заява ОСОБА_1 , що в м. Одеса, на вул. Торгова, 42 на її автомобіль впало дерево, просить зафіксувати факт пошкодження. Під час перевірки фактів встановлено, що на автомобіль Toyota Corolla, НОМЕР_1 впало дерево, авто отримало пошкодження (пошкоджено капот, два передніх крила, розбито лобове скло, пошкоджено торпедо салону, зірване кріплення подушки безпеки переднього пасажира, пошкоджено місце кріплення автомагнітоли, пошкоджений двигун, ходова передня, скло на правій фарі та ін.) (а.с. 16 т. 1).

13.07.2021 року ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області складено протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, яке надійшло від ОСОБА_1 в протоколі зазначено, що заявник просить зафіксувати, що 13.07.2021 року о 17.07 год. в м. Одеса, на вул. Торгова, 42 на її автомобіль впало дерево, авто зазнало пошкоджень. Заявник своїм підписом підтвердив, що всі заявлені дані, які внесені до протоколу є правильними (а.с. 14 т. 1).

13.07.2021 року ДОП СП ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області відібрало письмові пояснення від ОСОБА_1 , яка написала, що 13.07.2021 року о 17.07 год. в м. Одеса, на вул. Торгова, 42 на її автомобіль впало дерево, авто зазнало пошкоджень. Заявник своїм підписом підтвердив, що всі заявлені дані, які внесені до протоколу є правильними (а.с. 15 т. 1).

Листом від 22.07.2021 року ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області склало довідку про те, що 13.07.2021 року до Відділення поліції №1 поступила заява ОСОБА_1 , що в м. Одеса, на вул. Торгова, 42 на її автомобіль впало дерево, просить зафіксувати факт пошкодження (а.с. 12 т. 1).

Листом від 04.11.2021 року ГУНП в Одеській обл. Портофранківського ВП надало письмову відповідь представнику ОСОБА_1 про те, що вона дійсно 13.07.2021 року зверталась з повідомленням про падіння дерева на її авто. На теперішній час звернення вже списано до ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області (а.с. 11 т. 1).

Листом (без номера та дати) ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що її заяву розглянуто, під час перевірки встановлено, що за адресою: м. Одеса, на вул. Троїцька, 51 виявлено пошкодження автомобіля Toyota Corolla, НОМЕР_1 (а.с. 17 т. 1).

Згідно з Висновком експерта №155-21 від 03.08.2021 року експертного авто-товарознавчого дослідження Toyota Corolla, НОМЕР_3, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок події, яка відбулася 13.07.2021 року, становить 50 452, 22 грн. (а.с. 18-33 т. 1).

13.07.2021 року у період з 01:46 годин до 04:34 годин та з 06:13 до 07:07 відмічалась гроза, опадів не було, мінімальна температура 20,6 градусів Цельсія, максимальна температура 27,5 градусів Цельсія, відносна вологість повітря 56-86 %, вітер змінних напрямків, 1-3 м/с, про що свідчить лист Гідтрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів ДСНС України від 12.10.2021 року №01-18/1312 (а.с. 3 т. 1).

Листом КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 11.10.2021 року за №2145 адвоката Берлізова Є.В., якій діє в інтересах ОСОБА_1 повідомлено, що утримання зелених насаджень не відноситься до видів послуг на управління багатоквартирними будинками і прибудинковими територіями, надання яких в свою чергу покладені на КП «ЖКС «Порто-Франківський» (а.с. 36-40 т. 1).

Згідно з листом Департаменту комунальної власності ОМР, на запит адвоката Берлізова Є.В., якій діє в інтересах ОСОБА_3 , зелені насадження, розташовані вздовж проїзної частини вул. Торгова біля будинку 49 не відносяться до компетенції Департаменту (а.с. 41 т. 1).

Згідно листа КП «Міськзелентрест» від 11.10.2021 року за №2021 зелені насадження, розташовані вздовж проїзної частини вул. Торгова біля будинку 49 не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест» (а.с. 42 т. 1).

З відзиву на позов Департаменту міського господарства Одеської міської ради, вбачається, що контроль за зеленими насадженнями, як елементами благоустрою та території міста, здійснює Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради.

У свою чергу Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради в своєму відзиві на позов зазначає, що утримувати зелені насадження на вул. Торгова, 49 в м. Одеса має спеціально уповноважений орган має. Фінансування місцевих програм з благоустрою населених пунктів проводиться за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів. В даному випадку, ініціатором та розробником Міської цільової програми благоустрою м. Одеси на 2022-2026 роки, а також відповідальним її виконавцем виступає департамент міського господарства Одеської міської ради.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

У деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

У пункті 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18), зроблено висновок про те, що до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.07.2021 року в м. Одеса, по вул. Торгова, о 17.07 год. впала гілка дерева, пошкодивши на автомобіль Toyota Corolla, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Даний факт сторонами не спростовано.

З матеріалів справи вбачається, що ані КП «Міськзелентрест», ані КП «ЖКС «Порто-Франковське», ані Департамент комунальної власності ОМР, ані Департамент міського господарства Одеської міської ради, ані Департамент з благоустрою Одеської міської ради не приймали на баланс зелені насадження, розташовані по вул. Торгова біля будинку 49 (а.с. 36- 42 т. 1).

Колегія суддів зазначає, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, з урахуванням того, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачці автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, належить саме до компетенції виконавчого комітету ОМР.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на той факт, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що матеріали справи містять розбіжності в адресі, за якою з дерева впала гілка, посилаючись на те, що у зверненні до поліції ОСОБА_3 зазначала адресу вул. Торгова 42, а звертаючись з позовом зазначила адресу 49, а тому суд зробив висновок про те, що позивачем не визначено місце спричинення шкоди належним чином.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з підстав того, що вул. Торгова в м. Одесі це стара забудова, має невелику ширину проїзної частини, зелені насадження розташовані саме по стороні непарних номерів, більш того будинок 42 розташований напроти будинку 49, що підтверджується картою міста (https://www.google.com/maps/@46.4848017,30.7211267,21z?entry=ttu&g_ep=EgoyMDI1MTEyMy4xIKXMDSoASAFQAw%3D%3D) (https://www.google.com/maps/place/%D0%A2%D0%BE%D1%80%D0%B3%D0%BE%D0%B2%D0%B0%D1%8F+%D1%83%D0%BB.,+49,+%D0%9E%D0%B4%D0%B5%D1%81%D1%81%D0%B0,+%D0%9E%D0%B4%D0%B5%D1%81%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%8F+%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C,+65023/@46.4847211,30.721285,20z/data=!4m6!3m5!1s0x40c63194aaa488b3:0x6ccd1c2638055a3e!8m2!3d46.4848361!4d30.7217758!16s%2Fg%2F11xgv9n7nt?entry=ttu&g_ep=EgoyMDI1MTEyMy4xIKXMDSoASAFQAw%3D%3D).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права Договірних держав.

Розкривши поняття права на справедливий судовий розгляд в контексті права на доступ до суду, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці зазначає, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Belesandothers v. theCzechRepublic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), п.49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків». Таким чином, у пункті 1 статті 6 представлено «право на суд», разом із «правом на доступ до суду», тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. theUnitedKingdom (Голдер проти Сполученого Королівства), п.36).

«Право на суд» та «право на доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v. Greece (Філіс), п.59; DeGeouffredelaPradelle v. France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), п.28, і Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], п.229).

Європейський Суд в своїх рішеннях підкреслює, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним та ілюзорним».

В той же час, за певних обставин справи практичний та ефективний характер цього права може бути порушено через суворе трактування процесуального правила - «надмірний формалізм».

Визначаючи критерії «надмірного формалізму», Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), рішення від 5 квітня 2018 року, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду.

Оцінювання скарги на надмірний формалізм у рішеннях національних судів зазвичай буде результатом розгляду справи в цілому, з урахуванням конкретних обставин такої справи. При проведенні оцінювання Суд часто наголошує на питаннях «юридичної визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятним застосуванням процесуальних формальностей.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення застосував надмірний формалізмпосилаючись на розбіжності адреси, не звернувши увагу на зміст заявлених позовних вимог, в якій ОСОБА_1 просила стягнути майнову шкоду, посилаючись на спричинену шкоду її автомобілю, у зв`язку з падінням дерева, що сторонами не спростовано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при подачі позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2270 грн. (908 грн. + 1362 грн.).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Берлізов Євген Валерійович - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року- скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» Порто-Франківський» Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 50 452 гривні 22 копійки.

В задоволені позовних вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» Порто-Франківський» Одеської міської ради, Департаменту благоустрою міста Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди - відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда