Єдиний унікальний номер судової справи: 488/4425/25
Номер провадження 22-ц/812/2227/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Ямкової О.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Горбенко Вікторією Олександрівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Максютенко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (надалі - ТОВ «Юніт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 25 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 920800613, підписаний за допомогою одноразового паролю ідентифікатору MNV5AP25 за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 29 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору.

Відповідно до умов договору 25 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 29 900 грн позичальнику на банківську картку № НОМЕР_1 .

28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 (дію якого згідно додаткових угод подовжено до 31 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №920800613 від 25 січня 2022 року.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 920800613 від 25 січня 2022 року.

04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №311085515 від 13.04.2024.

Відповідно до реєстру боржників від 04 червня 2025 року до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №920800613 від 25 січня 2022 року в сумі 32674,72 грн з яких: 29 900 грн - заборгованість по тілу кредиту; 2774,72 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на те, що станом на день звернення до суду заборгованість не погашена, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 920800613 від 25 січня 2022 року у розмірі 32 674,72 грн, 2 422,20 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

02 жовтня 2025 року від представника відповідача - адвоката Горбенко В.О. надійшов відзив на позов та заява про застосування строку позовної давності, в якій посилається на те, що строк позовної давності тривалістю в 3 роки щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 920800613 від 25 січня 2022 року сплив, а відтак слід відмовити у задоволенні позову.

06 жовтня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій посилається на те, що позовна давність сплила під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії №398658695 від 04 лютого 2022 року в розмірі 32674, 72 грн, 2422,40 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи встановлені обставини, позивач звернувшись до суду з даним позовом 11 серпня 2025 року не пропустив строків звернення до суду, оскільки строки позовної давності були продовженні у зв`язку з веденням в України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, та враховуючи те, що відповідач за договором кредиту не виконує взяті на себе зобов`язання за виконання умов кредитного договору наявні підстави для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Горбенко В.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, як стверджує позивач борг за договором від 25 січня 2022 року виник три роки тому, однак з позовом до суду звернувся лише у серпні 2025 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Вказує на те, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Юніт Капітал» просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Посилаючись на те, що строк позовної давності щодо повернення коштів на момент подачі позову не закінчився у зв`язку із зупиненням законодавцем перебігу позовної давності.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, що 25 січня 2022 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 920800613 на суму 29 900 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5AP25 (а.с.35-38).

Відповідно до умов Договору кредитна лінія надається строком на 30 днів та кошти підлягають поверненню до 24 лютого 2022 року (п.1.3, 1.7).

Пунктом 1.9.1 передбачено, що на період строку, визначного в п.1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 76,65% річних, що становить 0,21% від суми кредиту за кожен день користування.

За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 383,25%, що становить 1,05% в день від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.9.2).

Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, нарахування процентів відбуваються за базовою процентною ставкою у розмірі 766,50% річних, що становить 2,10% в день від суми кредиту за кожний день користування грошима (п.1.9.3).

25 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 , номер картки: 5168-75XX-XXXX-2583, грошові кошти, у розмірі 29 900 грн, призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 920800613 від 25 січня 2022 року що підтверджується копією платіжного доручення № 67b79bf7-6909-4dcf-b36f-4c0е9е8fее (а.с. 9).

28 листопада 2018 року, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс», права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс», зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка допомога», за плату на умовах, визначених Договором (а.с. 76-81).

В подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 було укладено декілька додаткових угод №19 від 28 листопада 2018 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року згідно яких строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с. 81-88).

Згідно реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31 930,21 грн, яка складається з: 29 900 грн - заборгованість за кредитом; 2030,21 грн - заборгованість за процентами (а.с. 74-75).

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс», права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс», їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 69-73).

Згідно реєстру прав вимоги від 30 жовтня 2023 року до договору факторингу № 30/1023-01, до ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 674,72 грн, яка складається з: 29 900 грн - заборгованість за кредитом; 2 774, 72 грн - заборгованість за процентами (а.с. 66-67).

04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт капітал» та ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю за яким ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал», зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 60-64).

Згідно реєстру боржників від 04 червня 2025 року до ТОВ «Юніт Капітал»» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 920800613 у сумі 32 674,72 грн, яка складається з: 29 900 грн - заборгованість за кредитом; 2 774, 72 грн - заборгованість за процентами (а.с.58-59).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 920800613 від 25 січня 2022 року.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача не заперечувала факт укладання договору 25 січня 2022 року, але посилалась на пропуск строку звернення позивача до суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, якій був надісланий первісними кредиторами, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Виписки з особового рахунка за договором кредитної лінії №920800613 від 25 січня 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 25 червня 2025 року становить 32 674,72 грн, яка складається з 29 900 грн - заборгованість за кредитом та 2 774,72 грн - заборгованість за процентами (а.с. 45).

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «Юніт Капітал»» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості не оскаржувалося, а відтак не було предметом апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що борг за договором від 25 січня 2022 року виник три роки тому, однак з позовом позивач звернувся до суду лише у серпні 2025 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Переглядаючи рішення в оскаржуваній частині колегія суддів виходить з наступного.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначено, що: тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.

Представником відповідача - адвокатом Горбенко В.О. до суду першої інстанції була подана заява про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи договір кредитної лінії між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено 21 січня 2022 року на строк 30 днів до 24 лютого 2022 року.

Право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 920800613 у сумі 32 674,72 грн, яка складається з: 29 900 грн - заборгованість за кредитом; 2 774, 72 грн - заборгованість за процентами, перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» 04 червня 2025 року.

З позовом ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду 11 серпня 2025 року.

Разом з тим, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Закон від 14 травня 2025 року №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», який передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України на період дії воєнного стану. Вказаний Закон набрав чинності 04 вересня 2025 року та саме з цієї дати відновлюється обчислення строків позовної давності.

Отже, з 2022 року до вересня 2025 року перебіг строку позовної давності було зупинено. Також, слід зазначити, що строк позовної давності було продовжено у зв`язку з встановленням по всій території України карантину з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення заяви представника відповідача про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущений.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Горбенко Вікторією Олександрівною - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.