У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2025Справа №607/25130/25

02 грудня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючого судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря Кокітко І.В.

-за участі: державного виконавця Гнатюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнатюк Надії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду закордон,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнатюк Н.В. звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В обґрунтування подання державний виконавець вказав, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавчий лист №472/1047/17 від 03 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 64368,20 грн та 1600 грн судового збору.

10 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, 10 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, арешт коштів та майна боржника.

Державним виконавцем неодноразово здійснювався виклик боржника з вимогою з`явитися до державного виконавця. Однак, боржник на виклик державного виконавця не з`явився.

06 вересня 2023 року, 10 червня 2024 року, 03 вересня 2024 року, 10 грудня 2024 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживанням боржника для перевірки майнового стану боржника. Однак, двері квартири ніхто не відчинив.

27 листопада 2025 року здійснено вихід за місцем проживання боржника, що за дресою: АДРЕСА_1 . Двері квартири відчинила ОСОБА_2 та повідомила, що ОСОБА_1 за цією адресою не проживав та не проживає, така людина її невідома, про що складено акт державного виконавця.

В ході примусового виконання, державним виконавцем отримано інформацію, що у боржника відсутні доходи, майно, відкриті рахунки, пенсії не отримує.

Посилаючись на наведене та те, що боржник у добровільному порядку не виконує рішення суду, свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, просить подання задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець заяву підтримала і просила задовольнити. Пояснила, що боржник зареєстрований по АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю на запит з ДМС України. Однак, виклики боржника за адресою реєстрації не здійснювалися, оскільки стягувач у заяві вказав адресу місця проживання боржника м. Тернопіль.

Судом встановлено, 08 лютого 2018 року на виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, видано виконавчий лист №472/1047/17 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ "Дельта банк", заборгованість за договором кредиту №001-14162-060213 від 06 лютого 2013 року в розмірі 64368, 20 грн, з яких: прострочене тіло кредиту 41106, 60 грн; заборгованість за відсотками 23261, 60 грн.

24 березня 2023 року державним виконавцем Веселинівського відділу ДВС Веселинівського району Миколаївської області винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки за місцем проживання, боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_2

не виявлено.

09 травня 2023 року стягувач звернувся до Відділу ДВС у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №472/1047/17. При цьому, вказав місце проживання боржника - АДРЕСА_1 .

10 травня 2023 року головним державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №71769842, про арешт коштів боржник, про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

З актів державного виконавця від 06 вересня 2023 року, 10 червня 2024 року, 03 вересня 2024 року, 10 грудня 2024 року встановлено, що державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану боржника. Однак перевірку здійснити не вдалося, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

З акту державного виконавця від 27 листопада 2025 року встановлено, що державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, що за дресою: АДРЕСА_1 , двері квартири відчинила ОСОБА_2 та повідомила, що ОСОБА_1 за цією адресою не проживав та не проживає, така людина її невідома.

Державним виконавцем здійснювався виклик боржника на 04 лютого 2025 року та 26 червня 2024 року з вимогою з`явитися до державного виконавця. Однак, боржник на виклик державного виконавця не з`явився.

Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав №383367292 від 18 червня 2024 року, на все нерухоме майно боржника накладено арешт.

Згідно довідок про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств від 18 червня 2024 року та 28 листопада 2025 року інформація про боржника відсутня.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 12 грудня 2024 року, у боржника РНОКПП: НОМЕР_1 у третьому кварталі 2024 року сума нарахованого доходу становить 46 977,97 грн, податковий агент Веселинівська державна нотаріальна контора Миколаївської області.

Як вбачається із відповідей Державної податкової служби України від 12 грудня 2024 року та 27 листопада 2025 року, інформація про податкового агента та суми отриманих доходів відсутня.

Як вбачається з відповідей Міністерства внутрішніх справ від 04 грудня 2024 року, 16 грудня 2024 року, 27 листопада 2025 року за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

З відповіді Державної прикордонної служби України №242960239 від 04 грудня 2024 року встановлено, що відомості про перетин кордону боржником ОСОБА_1 відсутні.

Згідно з відповідями Державної фіскальної служби України від 11 грудня 2024 року та 20 січня 2025 року, інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших установах щодо боржника - відсутня.

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2024 року та 28 січня 2025 року у боржника відсутнє будь-яке нерухоме майно.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України № 303066550 від 27 листопада 2025 року, дані про отримання боржником пенсії відсутні.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що останнє не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує.

Однак, сам по собі факт невиконання рішень суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Державним виконавцем не подано жодних доказів того, що ОСОБА_1 відомо про наявність виконавчого провадження та він свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику до органу державної виконавчої служби.

Заявник не надав суду жодного підтвердження того, що державним виконавцем було належним чином вручено постанову про відкриття виконавчого провадження, повістку чи повідомлення про виклик, а також не доведено факт ухилення боржника від явки до виконавчої служби.

З акту державного виконавця від 27 листопада 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 за дресою: АДРЕСА_1 , не проживав та не проживає.

Присутня у судовому засіданні державний виконавець зазначила, що боржник зареєстрований по АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Однак, на адресу місця реєстрації боржника ні постанова про відкриття виконавчого провадження, ні виклики державного виконавця не направлялися, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

З матеріалів подання встановлено, що боржник не працює, доходів не отримує, будь якого майно немає. Факт відсутності майна, коштів не підтверджує факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відтак, на думку суду, вказані дії ОСОБА_1 не свідчать про ухилення від виконання покладених на нього обов`язків вищевказаним рішенням суду.

Також, державним виконавцем не обґрунтовано, як саме таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде дійсно сприяти на виконання рішення суду та погашенню заборгованості.

Більше того, факт наявності у боржника закордонного паспорта та перетину державного кордону не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення, оскільки відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) останнього, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як стимулюючого фактору для виконання зобов`язань, без доведення факту ухилення боржника від виконання рішення і без обгрунтованої крайньої необхідності застосування такого заходу, становить втручання у права людини на свободу пересування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнатюк Надії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнатюк Надії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, слід відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 02 грудня 2025 року.

Суддя І.М. Черніцька