Номер провадження: 22-ц/813/6116/25
Справа № 517/520/25
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеської області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Грігорової Ганни Леонідівни

на ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 року, постановлену Захарівським районним судом Одеської області у складі: судді Тростенюка В.А. в приміщенні того ж суду,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеської області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення (факту батьківства),

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Захарівського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеської області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення (факту батьківства).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Грігорової Ганни Леонідівни просить ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 30.05.2025 скасувати, справу направити до Захарівського районного суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 є офіційно зниклим безвісти, у заявника відсутня можливість виконати вимоги ст. 126 СК України у позасудовому порядку та внести зміни до актового запису про народження сина, через що виникла потреба у зверненні до суду із заявою в порядку окремого провадження. Також, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо необхідності створення «штучного» спору про право, адже до мобілізації ОСОБА_2 між ним та заявницею не існувало спору щодо визнання батьківства дитини, і такий спір не виник після зникнення ОСОБА_2 безвісти. Крім того, скаржник повідомляє, що встановлення факту батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 необхідне з метою реалізації права останнього на соціальні виплати та пільги, передбачені для дітей зниклих безвісти та загиблих військових.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

В судове засідання 02.12.2025 учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та і місце розгляду справи, зокрема, ОСОБА_1 у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її представник ОСОБА_4 отримала судову повістку на 02.12.2025 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 18.10.2025 о 10:54:35, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 87зв.), заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , Відділ ДРАЦС в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ГУ ПФУ в Одеській області у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судові повістки на 02.12.2025 отримали в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 18.10.2025 о 10:50:03, 18.10.2025 о 10:48:04 та 18.10.2025 о 10:50:03 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 87, 88, 88 зв.), не з`явилися.

Крім того, 02.12.2025 від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі представника скаржника, в якому остання зазначила, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Заява про розгляд справи без участі також надійшла 21.10.2025 від ГУ ПФУ в Одеській області (а.с. 90).

Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення факту батьківства у відповідності до ст. 130 СК України, на яку посилається заявниця, адже право на звернення з такою заявою пов`язане саме зі смертю чоловіка, який не перебував у шлюбі з заявницею. У такому разі за відсутності заяви ОСОБА_2 про визнання себе батьком дитини, його батьківство може бути визнано рішенням суду виключно на підставі позову ОСОБА_1 про визнання батьківства. Той факт, що особа, факт батьківства якої заявник просить встановити, не помер, а до матеріалів заяви, про встановлення факту, що має юридичне значення, не додано копії з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дає підстави вважати, що у даному випадку наявний спір про право.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувану ухвалу за доводами апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. Вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22): «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Таким чином, у порядку окремого провадження підлягають розгляду справи про встановлення фактів, за наявності наступних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , в особі свого представника - адвоката Грігорової Г.Л., звертаючись до суду із даною заявою з посиланням на положення ст. 315, 316 ЦПК України та 130 СК України, свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , 2015 року народження. Батьком ОСОБА_3 , як повідомляє заявник, є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час складання актового запису про народження, графа батько була заповнена у відповідності до ст. 135 СК України - зі слів матері. У 2023 році ОСОБА_2 було мобілізовано. У період останньої ротації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 планували зареєструвати шлюб та внести зміни до актового запису про народження сина, проте, ОСОБА_2 із завдання не повернувся та рахується зниклим безвісти.

Також вказала, що встановлення факту батьківства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 необхідне з метою реалізації права останнього на соціальні виплати та пільги передбачені для дітей зниклих безвісти та загиблих військових.

Так, відповідно до сповіщення № 267 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_5 , адресованого ОСОБА_1 , стрілець-снайпер відділення снайперів 1 взводу снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за нашу Батьківщину, її свободу та незалежність, зник безвісти 19 лютого 2024 року під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Вербове Запорізької області. Це Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с 19).

Як вже зазначалося вище, відмовляючи у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження, суд першої інстанції виходив із наявності спору про право. Також суд першої інстанції зазначив, що право на звернення з такою заявою та встановлення факту батьківства у відповідності до ст. 130 СК України, пов`язано саме зі смертю чоловіка, який не перебував у шлюбі з заявницею. У такому разі за відсутності заяви ОСОБА_2 про визнання себе батьком дитини, його батьківство може бути визнано рішенням суду виключно на підставі позову ОСОБА_1 про визнання батьківства. З огляду на те, що особа, факт батьківства якої заявник просить встановити, не помер, суд першої інстанції вбачав, що у даному випадку наявний спір про право.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо необхідності створення «штучного» спору про право, адже до мобілізації ОСОБА_2 між ним та заявницею не існувало спору щодо визнання батьківства дитини і такий спір не виник після зникнення ОСОБА_2 безвісти, колегія суддів зазначає наступне.

Змістом статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Водночас частиною першою статті 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24), від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24).

Крім того, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).

Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_2 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 СК України, і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.07.2025, справа № 201/1017/25.

Враховуючи передбачений ч. 4 ст. 263 ЦПК України обов`язок суду щодо врахування висновків Верховного Суду при виборі і застосуванні норми право до спірних правовідносин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та спростовними наведеним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Грігорової Ганни Леонідівни залишити без задоволення.

Ухвалу Захарівського районного суду Одеської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 грудня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький