Справа № 643/6997/25
Провадження № 2/643/3698/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025

04 грудня 2025 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представник адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни, до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий Ігор Олександрович, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач в особі представника адвоката Мозгової О.А. звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у два місяці з моменту набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 26.04.2022, підписаним Шефом у справах населення Управління у справах населення округу Аланії Арзу Тунджел під номером 24999, засвідчене апостилем, з перекладом з турецької мови на українську мову, підтвердженим приватним нотаріусом ХМНО Галкіною В.С. ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді: 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 ; житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.2038га, межах згідно з планом, кадастровий номер якої :00:001:0060; земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.1495 га, кадастровий номер якої :02:015:0071. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також син - ОСОБА_1 . Станом на дату звернення з цім позовом ОСОБА_4 постійно мешкає в рф, є громадянкою країни агресора та зв`язок з нею втрачений з 2022 року. На початку 2022 позивач разом зі своєю жінкою виїхав з території України. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України ОСОБА_1 втратив зв`язок із матір`ю та сестрою ОСОБА_5 , оскільки останні виїхали з України, та змінили номери телефонного зв`язку. З березня 2022 ОСОБА_1 намагався зв`язатись з матір`ю та сестрою ОСОБА_2 , але все що вдалось з`ясувати, що після 24.02.2022 мати разом з сестрою виїхали з України в напрямку Молдови. На початку 2025 позивач отримав лист від Kutsal Gengay, яким повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О. із заявою, про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 93/02-14/02-31 від 05.09.2024 приватним нотаріусом ХМНО Молодчим І.О. у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , відмовлено. Як зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 спадщину в установленому законом порядку не прийняла, з моменту смерті матері весь час знаходилась за кордоном, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась. На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємець за законом ОСОБА_1 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином, строк для прийняття спадщини є пропущеним, а нотаріусу не були надані документи, які підтверджують факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем. Позивач також зазначає, що після березня 2022 втрати зв`язку з матір`ю та сестрою, лише на початку 2025 позивачу стало відомо що ОСОБА_3 померла у Туреччині ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як з`ясувалась у подальшому, на ґрунті пережитого довго триваючого стресового стану, у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, вона значний час потребувала на лікування. Про наявність заповіту позивачу стало відомо після звернення до нотаріуса. Необізнаність позивача про сам факт смерті його матері, а також ведення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова та Харківської області у період з 24.02.2022 і по день звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Наявність зазначених позивачем обставин свідчить про те, що у нього були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_2 правом надання відзиву проти позову не скористалася, надавши суду заяву, із змісту якої вбачається, що факти викладені у позові підтверджує, а тому просить позовні вимоги про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, задовільнити.

Від представника позивача адвоката Мозгової О.А. до суду подана заява про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином та своєчасно повідомленою про дату, час та місце його проведення, заяви про розгляд справи без її участі не надійшло.

Від третьої особи приватного нотаріуса ХМНО Харківській області Молодчого І.О. до суду надійшла зава про розгляд справи без його участі.

Суд, вивчивши доводи позивача, враховуючи позицію відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено, що матір`ю позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина.

ОСОБА_3 на момент смерті була зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкралась спадщина.

Із копії заповіту від 09.06.2016 ОСОБА_3 зробила розпорядження на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно ОСОБА_2 .

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про народження, довідки про реєстрацію місця проживання особи, свідоцтва про смерть від 26.04.2022 за № НОМЕР_1 , підписаним Шефом у справах населення Управління у справах населення округу Аланії Арзу Тунджел, засвідчене апостилем, свідоцтва про право власності на житло, Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за законом, заповіту від 09.06.2016 (а.с. 14,15, 23-31, 34-55).

Отже, вище встановлене свідчить про те, що позивач є спадкоємцем 1-ї черги.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Так, позивач посилається на те, що на початку 2022 разом зі своєю жінкою виїхав з території України. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України ОСОБА_1 втратив зв`язок із матір`ю та сестрою ОСОБА_2 , оскільки останні виїхали з України, та змінили номери телефонного зв`язку. З березня 2022 ОСОБА_1 намагався зв`язатись з матір`ю та сестрою ОСОБА_2 , але все що вдалось з`ясувати, що після 24.02.2022 мати разом з сестрою виїхали з України в напрямку Молдови. На початку 2025 позивач отримав лист від Kutsal Gengay, яким повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина померла його матір ОСОБА_3 . Як з`ясувалась у подальшому, на ґрунті пережитого у сестри ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я та сестра значний час потребувала на лікуванні. Необізнаність позивача про факт смерті матері, про що дізнався лише у 2025, проведення воєнного стану на території України, постійний обстріл м. Харкова області у період з 24.02.2022 і по теперішній час, розцінює як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , що є поважними причинами.

Такі обставини з боку позивача підтверджено копіями дозволу на проживання № НОМЕР_2 у Кастельон-де-ла-Плана Іспанія з 07.06.2022 з перекладом, дозволу на проживання № НОМЕР_3 у Кастельон-де-ла-Плана Іспанія з 07.06.2022 з перекладом, сертифікатів про реєстрацію у муніципальному реєстрі від 01.06.2022, 29.01.2025 з перекладом ( а.с. 19-31).

Далі встановлено, що 19.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського МНО Молодчого І.О. із заявою, про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Молодчим І.О. у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено (а.с32,33).

Вказана постанова мотивована тим, що у вчиненні нотаріальних дій спадкоємець за законом ОСОБА_1 з 11.12.2015 по теперішній час зареєстрований за адреосю: АДРЕСА_4 . Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 спадщину в установленому законом порядку не прийняла, з моменту смерті матері весь час знаходилась за кордоном, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась. На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адпесою: АДРЕСА_3 . Спадкоємець за законом ОСОБА_1 у встановленому законом після смерті ОСОБА_3 також не прийняв. Таким чином строк для прийняття спадщини є пропущеним, а нотаріусу не були надані документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до правил ст.ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» (ч.ч. 1, 3 ст. 1221 ЦК України)

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Позивач, обґрунтовуючи поважні причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилається на те, що на початку 2025 року отримав лист від Kutsal Gengay, яким повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина померла його матір ОСОБА_3 , у зв`язку з чим 19.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О. із заявою, про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

На підтвердження таких доводів та вимог позову щодо несвоєчасного отримання інформації про смерть матері, внаслідок чого порушив строки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, сторона позивача надала такі докази, як оригінал конверту, довідку про доставку листа про смерть матері з підтвердженням про доставку реєстрованих відправлень, сертифікату про доставку реєстрованих відправлень, бланку реєстрації ОСОБА_6 , бланку реєстрації ОСОБА_1 (.pdf.), що свідчать про отримання повідомлення про смерть ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Туреччина 15.01.2025 (а.с. 93-95, 99-107).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Статтею 13 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу.

Суд бере до уваги, введений Президентом України з 24.02.2022 режим воєнного стану в Україні, який продовжений до сьогоднішнього часу, запровадження Постановою Кабінету міністрів України за №164 від 28.02.2022 зупинення на період воєнного стану строку прийняття спадщини, перебування позивача та спадкодавця за межами України і те, що спадщина після померлої ОСОБА_3 , на яку претендує позивач, на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, незначний термін пропуску строку після того, як дізнався про смерть матері.

Крім того, суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки ОСОБА_1 втратить право на спадкування майна за законом, і вказані обставини будуть для позивача занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Далі, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 вбачається, що при вирішені питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Війна, як соціально-політичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор.

Необізнаність позивача про сам факт смерті його матері, а також ведення воєнного стану на території України, постійний обстріл м. Харкова у період з 24.02.2022 і по день звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Наявність зазначених позивачем обставин, які на думку суду є підтвердженими належними доказами, свідчить про те, що у ОСОБА_1 були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦК України, суд оцінює докази з своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили.

Суд приймає до уваги і те, що відповідачкою ОСОБА_2 підтверджуються факти, викладені у позові ОСОБА_1 стосовно пропущення стооку звернення останнього із заявою про прийняття спадщині після смерті їх матері.

Отже, аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, складну безпекову ситуацію в Україні, зокрема у м. Харкові, перебування спадкодавці та позивача за межами України, необізнаність останнього щодо факту смерті його матері ОСОБА_3 , суд приймає до уваги такі доводи позивача про пропущення строку подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, практику Європейського суду з прав людини, і те, що факт пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення останнього від спадкування, відтак суд вважає, що причини, на які посилається позивач є поважними, а тому є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 в особі представник адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни, до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий Ігор Олександрович, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю у 2 (два) місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий Ігор Олександрович, адреса місця знаходження: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла,38; РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя О.О. Сугачова