Справа № 357/1352/25
Провадження № 2/357/2061/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, в м.Біла Церква, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики від 28 жовтня 2024 року в загальному розмірі 248 940,00 грн., та судові витрати по справі у сумі 9489,40 грн.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2024 позивач ОСОБА_1 надав позику ОСОБА_2 в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно 248940 грн, про що отримав від ОСОБА_2 розписку. Відповідно до розписки, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання 20-го числа щомісяця, виплачувати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 гривень. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконала, не здійснила жодного щомісячного платежу, кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти, однак відповідач грошові кошти не повертає. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

13.03.2025 ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір позики від 28.10.2024 та розписку від 28.10.2024, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо отримання ОСОБА_2 позики у розмірі 248 940 грн.

Зустрічний позов мотивований тим, що в період з 28 серпня 2012 року по 19 листопада 2024 року сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 19.11.2024 по справі № 357/11590/24 було розірвано. ОСОБА_2 вказує, що за один місяць до розірвання шлюбу, в зв`язку з погіршенням відносин між сторонами, ОСОБА_1 вчиняв по відношенню до ОСОБА_2 неправомірні дії, які полягали в залякуванні, вчиненні фізичного та морального насилля. В ніч з 27 жовтня 2024 року на 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , будучи в агресивному стані, зустрів ОСОБА_2 на пероні залізничного вокзалу в м. Біла Церква, яка виходила з потяга, та почав виривати у неї телефон, тузати її та штовхати. Свідком даних подій була громадянка ОСОБА_4 , яка зустрічала ОСОБА_2 з потяга. 28 жовтня 2024 року зранку ОСОБА_1 зателефонував до ОСОБА_2 і вимагав від неї підписати документи, якими вирішити питання щодо поділу їх майна, а у випадку відмови погрожував їй фізичною розправою, психологічним тиском та створенням нестерпного життя. ОСОБА_1 стверджував, що ОСОБА_2 під час шлюбу неналежно використовувала (витрачала) спільні кошти сім`ї, а тому вимагав від неї сплати 6000 дол. США. Цього ж дня, в кав`ярні за адресою: АДРЕСА_1 , сторони зустрілись, та ОСОБА_1 погрожуючи, вимагав підписати надруковану розписку, що остання і зробила. Свідками даної події були громадяни: ОСОБА_5 , яка прийшла з позивачем за зустрічним позовом та двоє чоловіків, які були разом з відповідачем за зустрічним позовом.

У зустрічному позові зазначено, що ОСОБА_2 перебуваючи в стресовій ситуації, будучи під тиском чоловіка, навіть не читала тексту розписки. Вона знала, що ОСОБА_1 являється бувшим військовослужбовцем, проходить лікування у психіатричній клініці Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю», а тому панічно боялася фізичного насилля у випадку відмови підписати розписку. Опанувавши свої емоції, та заручившись підтримкою знайомих, 29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась із заявами до Білоцерківського РУП про те, що відповідач наніс їй тілесні пошкодження, вчиняє насилля та вимагає кошти, з ціллю чого змусив написати розписку. У зустрічному позові вказано, що ОСОБА_2 підписала підготовлену (роздруковану) розписку без фактичного отримання коштів. На підставі викладеного, посилаючись на ст. 231 ЦК України, ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір позики від 28.10.2024 та розписку від 28.10.2024.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 27.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 35).

28.02.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Кабула І.Ю. подала заяву про отримання позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження (а.с. 37).

02.04.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.40-48), клопотання про допит та виклик свідків (а.с. 49-57).

06.05.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Погребняк В.О. через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 60-64).

10.06.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Погребняк В.О. через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 67-71).

13.03.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Кабула І.Ю. подала зустрічну позовну заяву (а.с. 76-86).

19.06.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. подав відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 87-91).

Ухвалою суду від 19.06.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним до спільного розгляду з первісним позовом.

20.06.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Кабула І.Ю. подала відповідь на відзив (а.с. 98-106).

25.06.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. через систему «Електронний суд» сформував заперечення на відповідь на відзив (а.с. 107-112).

29.07.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Кабула І.Ю. подала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності, просила закрити підготовче провадження по справі, призначити справу до розгляду (а.с. 113).

06.08.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. подав клопотання про долучення доказів (а.с. 119-125), заяву про виклик свідків (а.с. 126-131).

07.08.2025 представник відповідача за первісним позовом адвокат Кабула І.Ю. подала заяву про виклик свідків.

Ухвалою суду від 07.08.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

22.09.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 141-146).

28.10.2025 представник позивача за первісним позовом адвокат Пакало А.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 157-162).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Пакало А.В. підтримали первісний позов, заперечили щодо задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом Кабула І.Ю. заперечила проти задоволення первісного позову, підтримала зустрічну позовну заяву.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2012 по 19.11.2024. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2024 по справі № 357/11590/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 81-82).

Матеріали справи містять розписку від 28.10.2024, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, сума в гривнях 248 940 грн (а.с. 8). Розписка складена в присутності свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно з талоном-повідомлення єдиного обліку № 43375 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) від 29.10.2024 про кримінальне правопорушення та іншу подію, заяву ОСОБА_2 про те, що колишній чоловік ОСОБА_1 зробив довідку про інвалідність, вимагає 6 000 доларів США, 28.10.2024 вчинив на неї напад, зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку) Білоцерківського РУП (а.с. 80).

До матеріалів справи додано заяву ОСОБА_2 , подану 30.10.2024 начальну Білоцерківського РУП ГУНП, про надання допомоги в ситуації, яка склалася з колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який, зокрема, шляхом залякування та психологічного тиску вимагає з неї кошти в розмірі 6000 доларів США, змусив написати розписку. На дану заяву, ОСОБА_8 було надано відповідь (а.с.100,101)

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2024 по справі № 357/17419/24 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. Відповідно до вказаної постанови, яка набрала законної сили 16.12.2024, 28.10.2024 о 01 год 06 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме вчинив штовханину, чим посягнув на життя і здоров`я постраждалої особи (а.с. 103-105).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У цій справі встановлено, що при написанні розписки кошти позичальнику ОСОБА_2 не передавалися.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що його дружина мала борги, які виникли в неї по роботі та для погашення своїх боргів, вона взяла кошти, які заробив ОСОБА_1 і відкладав на придбання будинку для сім`ї (10:18 протоколу судового засідання від 25.09.2025).

Отже, в своїх поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що в період шлюбу, його дружина ОСОБА_2 витратила на власні потреби кошти свого чоловіка (6000 доларів США), а в подальшому визнала ці кошти позикою, зобов`язалася їх повернути.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ствердили, що 28.10.2024 ОСОБА_2 власноруч, без примусу і конфлікту, в кафе написала розписку про позику, але передачі коштів свідки не бачили та зі слів позивача ОСОБА_1 свідкам відомо, що кошти ОСОБА_2 взяла у свого чоловіка рік тому і відмовилася повертати.

Наданий суду, як доказ DVD R диск із записом розмови між позивачем та ймовірно відповідачем, свідчить, лише, про існуючий між сторонами конфлікт, фінансові претензії ОСОБА_1 до бувшої дружини та не має жодного відношення до обставин складання розписки про позику та передачу коштів.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) виокремлено можливість врегулювати їх за домовленістю (договором) між учасниками.

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства.

Позивач за зустрічним позовом посилається на статтю 231 ЦК України, вказуючи, що внаслідок застосування до неї психічного тиску було написано розписку за відсутності у неї наміру повертати кошти, які їй не передавалися, оскільки наступного дня, 30.10.2024, ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою про вчинення на неї психологічного тиску та фізичного нападу 28.10.2024.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 484/3809/16 (провадження № 61-36524св18) зроблено висновок, що у разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи (дефект волі) з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Аналіз зазначених вище норм права та релевантної судової практики дозволяє дійти висновку, що для визнання правочину недійсним із застосуванням правового механізму, передбаченого нормами статті 231 ЦК України, необхідним є наявність у сукупності таких факторів як сам факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи, що свідчить про вчинення правочину проти справжньої волі, а також наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Сам факт вчинення фізичного чи психологічного тиску для укладення правочину повинен мати місце на момент його вчинення.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 907/113/18, від 18 грудня 2024 року у справі № 640/494/18, провадження № 61-15537св23).

В даному випадку, ОСОБА_2 в підтвердження вимог за зустрічним позовом надала суду докази:

- постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 04.12.2024 по справі № 357/17419/24, якою було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-1 КУпАП та ОСОБА_1 визнав себе винним у вчиненні домашнього насильства фізичного характеру відносно ОСОБА_2 28.10.2024 о 01:06 хв. (а.с.103);

- заяву до Білоцерківського РУП ГУНП, про надання допомоги в ситуації, яка склалася з колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який, зокрема, шляхом залякування та психологічного тиску вимагає з неї кошти в розмірі 6000 доларів та відповідь на цю заяву, довідку про результати перевірки (а.с.100, 101, 102).

Встановленим є те, що в період складання спірної розписки, сторони перебували в процесі розірвання їхнього шлюбу та, по факту, проживали окремо, позивач ОСОБА_1 знав про подружню зраду його дружини, а отже між сторонами були неприязні відносини.

Також, встановленим є те, що в нічний час 28.10.2024 позивач ОСОБА_1 вчинив фізичне насильство, штовхав ОСОБА_2 , в зв`язку з чим було викликано працівників поліції для врегулювання конфлікту, а зранку цього ж дня ОСОБА_2 написала розписку про позику коштів у ОСОБА_1 , і через день повідомила поліцію про вчинений психологічний тиск та вимагання коштів.

Суд критично оцінює позицію сторони позивача про надання в період конфлікту позики ОСОБА_2 з метою погашення її боргів.

Вище наведені обставини вказують, що, між сторонами 28.10.2024 існував конфлікт, що виключає можливість сторонами адекватно, прозоро та добровільно врегулювати свої відносини за домовленістю (договором позики).

Отже, наведені обставини, дають можливість стверджувати, що між сторонами не було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики та складена розписка не свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Отже, аналізуючи надані докази та обставини даної справи, суд вважає, що факт застосування до ОСОБА_2 фізичного тиску з боку ОСОБА_1 28.10.2024, свідчить про вчинення правочину (складання розписки 28.10.2024) позичальником проти справжньої волі, а тому прослідковується причинний зв`язок між фізичним/психологічним тиском і вчиненням правочину позики коштів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки позовні вимоги за зустрічним позовом знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті. А тому, суд визнає недійсним договір позики від 28.10.2024 та розписку від 28.10.2024, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про отримання ОСОБА_2 позики в розмірі 248940 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки зустрічний позов підлягає до задоволення, то з ОСОБА_1 , як відповідача за зустрічним позовом підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі (судовий збір) в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258- 265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Визнати недійсним договір позики від 28.10.2024 та розписку від 28.10.2024, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про отримання ОСОБА_2 позики в розмірі 248940 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі в сумі 1211 грн. 20 коп (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.12.2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола