Єдиний унікальний номер 741/1124/25
Провадження № 2/741/607/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 04 грудня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання прав і обов`язків забудовника житлового будинку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Носівка помер ОСОБА_2 . Позивач на час смерті ОСОБА_2 перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 заповіту не залишив. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законодавством шестимісячний строк подала до Носівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з чим Носівською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа до майна ОСОБА_2 № 43 (номер у спадковому реєстрі: 2580992). У період перебування позивача і ОСОБА_2 у шлюбі рішенням виконкому Носівської міської Ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області № 118 від 30 серпня 1979 року «Про забудову та перебудову житлових будинків, хлівів, гаражів та літніх кухонь» ОСОБА_2 було дозволено забудову житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок фактично був збудований у 1980 році спільною працею і коштами ОСОБА_2 та позивача, але не був введений в експлуатацію та не був у встановленому порядку зареєстрований. Постановою від 8 грудня 2020 року № 1022/02-31 державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 9 березня 2023 року в цивільній справі № 741/28/22 у задоволенні позову позивача до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок по АДРЕСА_1 було відмовлено. У цьому рішенні суд встановив, що спірний житловий будинок у встановленому законом порядку не був прийнятий в експлуатацію, а тому він вважається незавершеним будівництвом. Позивач вважає, що наявні підстави для визнання за нею прав і обов`язків забудовника житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як в порядку спадкування цих прав (1/2 частини) після смерті ОСОБА_2 , так і як за співвласником частки в спільному сумісному майні подружжя (1/2 частина).

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею права та обов`язки забудовника житлового будинку АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач та її представник адвокат Луєнко Ю.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 1 серпня 1964 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружилися, що підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Носівської міської Ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області УРСР від 30 серпня 1979 року № 118 ОСОБА_2 був наданий дозвіл на будівництво приватного житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні встановлено, що зазначений житловий будинок будувався спільною працею і коштами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період їх шлюбу.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, який був чинним у період будівництва спірного житлового будинку та на момент смерті ОСОБА_2 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

У судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , за заявою якої Носівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 43/2003, що підтверджується матеріалами справи.

8 грудня 2020 року державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 95, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

З копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок було збудовано у 1980 році.

У судовому засіданні встановлено, що новозбудований житловий будинок у встановленому законом порядку не був прийнятий в експлуатацію та не був у встановленому порядку зареєстрований, а тому він вважається незавершеним будівництвом.

Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель органами державного архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 4 травня 2022 року, викладеної у справі № 372/4235/19, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що за позивачем підлягають визнанню права і обов`язки забудовника житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як в порядку спадкування цих прав (1/2 частини) після смерті ОСОБА_2 , так і як за співвласником частки в спільному сумісному майні подружжя (1/2 частина).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , права і обов`язки забудовника житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як в порядку спадкування цих прав (1/2 частини) після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і як за співвласником частки в спільному сумісному майні подружжя (1/2 частина).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв