КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 365/852/24 Головуючий у суді І інстанції Кучерява Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Наташа-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про витребування з незаконного володіння земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Наташа-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про витребування з незаконного володіння земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 09 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

13 травня 2025 року представник відповідача - адвокат Бойко Г.Є. надіслала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Наташа-Агро» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Представник позивача - адвокат Катрич П.С. 26 травня 2025 року надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просив зменшити вартість заявлених відповідачем адвокатських послуг до 8 000,00 грн.

Додатковим рішенням Згурівського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Наташа-Агро» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щостороною відповідача надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу внаслідок судового розгляду цієї справи, однак заявлена до відшкодування сума витрат у розмірі 20 000,00 грн є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами, а саме представником відповідача завищені години, які були об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги. Суд вважав, що обґрунтованими та співмірними у даному випадку є витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Катрича П.С. звернувсяз апеляційною скаргою, в якій просить його змінити з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що розмір гонорару та порядок його оплати був визначений відповідачем та його представником у акті від 09 травня 2025 року, що не відповідає умовам договору. Крім цього, в даному акті відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

У пункту 1 даного акта зазначено шість видів наданих послуг, загальний витрачений час на які становить 12 год. і розмір гонорару за виконання яких становить 12 000,00 грн, тобто в середньому за одну годину виконаної роботи її вартість становить 1 000,00 грн, а обсяг часу витраченого на виконання кожної послуги становить 2 год.

Позивач вважає, що загальний розмір гонорару згідно пункту 1 акту повинен становити 4 000,00 грн.

У пункті 2 вказаного акта також визначено такий вид наданих послуг як участь у судових засіданнях, загальний витрачений час на які не зазначено і розмір гонорару за виконання яких становить 8 000,00 грн, тобто відсутній детальний опис виконаних робіт.

У зв`язку з чим вважає за справедливе зазначити, що загальний обсяг витраченого часу на участь у судових засіданнях згідно протоколів судових засідань становить 4 год., відповідно її вартість правової допомоги складає 4 000,00 грн.

Отже, загальний розмір гонорару згідно акта повинен становити не більше 8 000,00 грн, що є справедливим з урахуванням того, що дана справа не є справою великої складності, такі відносини відображені у сталій судовій практиці Верховного суду, а тому не потребували додаткових зусиль при формуванні відповідачу своїх заперечень на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Наташа-Агро» в особі представника - адвоката Бойко Г.Є. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та обставинам справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Відзив третьої особи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21

Згідно із положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси ТОВ «Наташа-Агро» в суді першої інстанції представляла адвокат Бойко Г.Є., повноваження якої підтверджуються ордером про надання правничої допомоги серії АІ № 1761875 від 03 грудня 2024 року.

В рішенні від 09 травня 2025 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції не вирішував питання розподілу судових витрат в частині понесених відповідачем витрат на правничу допомогу з огляду на те, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву лише було зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку з розглядом справи, що складає 20 000,00 грн, а докази на підтвердження вказаних витрат будуть подані в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

13 травня 2025 року представник відповідача - адвокат Бойко Г.Є. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучила договір про надання правничої допомоги № 01/2024 від 27 червня 2024 року, доручення № 5 від 20 листопада 2024 року, яке є додатком до вказаного договору, та акт від 09 травня 2025 року (а.с. 27-33, т. 2).

У зазначених дорученні та акті до договору про надання правничої допомоги описані види наданих послуг із зазначенням загальної кількості витраченого часу та загальної вартості таких послуг, а саме: ознайомлення з позовною заявою і додатками, заявою про забезпечення позову; юридичні консультації з приводу позову, вжитих заходів забезпечення позову та способів захисту прав та інтересів клієнта; складання та відправлення заяви про виправлення описки в ухвалі суду; складання та відправлення відзиву на позовну заяву; складення та відправлення додаткових пояснень у справі на суму 12 000,00 грн (12 год.) та участь у судових засіданнях на суму 8 000,00 грн (5 засідань), а всього вартість витрати на професійну правничу допомогу визначено у розмірі 20 000,00 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши вищевказані докази та проаналізувавши норми законодавства, в тому числі з огляду на висновки щодо їх застосування, наведені у відповідних постановах Верховного Суду, вважав заявлену представником ТОВ «Наташа-Агро» суму відшкодування на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн неспівмірною із складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правової допомоги і такою, що не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим, врахувавши заперечення представника ОСОБА_1., висловлені у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, стягнув із позивача на користь відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).

В частині третій статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 та інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове судове рішення у справі, належним чином оцінивши надані стороною відповідача докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу внаслідок пред`явлення до нього позову про витребування земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди, частково врахувавши доводи заперечень сторони позивача щодо неспівмірності обсягу та вартості послуг, наданих ТОВ «Наташа-Агро» адвокатом Бойко Г.Є., із складністю справи і виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з огляду співмірність заявленої суми витрат із наданими адвокатом послугами, витраченим ним часу на підготовку процесуальних документів та прийняття участі у судових засіданнях, проведених в режимі відеоконференції, застосувавши свої дискреційні повноваження з урахуванням конкретних обставин цієї справи, її перебігу та засад співмірності обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Наташа-Агро» 10 000,00 грнв рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат на правову допомогу є розумним та справедливим, при цьому захищає права відповідача на отримання коштів, які він був би змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в місцевому суді, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Суд першої інстанції досить детально мотивував свої висновки щодо зменшеннязаявленої представником відповідача суми витрат на правову допомогу з 20 000,00 грн до 10 000,00 грн з урахуванням складності справи, змісту та кількості підготовлених адвокатом процесуальних документів у справі та прийняття участі в судових засіданнях, а також фактично виконаних обсягом робіт, який був дійсно необхідним для захисту прав та інтересів ТОВ «Наташа-Агро» під час розгляду цієї справи.

Підстави вважати, що стягнута судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу є непропорційною із предметом спору та є необґрунтовано завищеною відсутні.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що відповідач та його представник не погодили у відповідності до умов договору розмір гонорару та порядок його оплати не заслуговують на увагу, оскільки у дорученні № 5 від 20 листопада 2024 року ТОВ «Наташа-Агро» та адвокат Бойко Г.Є. узгодили види правової допомоги, яка підлягала наданню у даній справі № 365/852/24, а в акті від 09 травня 2025 року - найменування та обсяг наданих послуг, які були фактично надані адвокатом, а також витрачений час та вартість зазначених послуг, що не суперечить умовам розділу 4 договору про надання правничої допомоги № 01/2024 від 27 червня 2024 року.

Колегія суддів також враховує, що за змістом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 та від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19.

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник позивача - адвокат Катрич П.С. лише просив зменшити вартість заявлених відповідачем адвокатських послуг до 8 000,00 грн, а не відмовити в їх відшкодуванні.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими і не спростовані представником позивача, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Наташа-Агро» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грнухвалено в межах заявлених сторонами вимог і заперечень, відповідно положень матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року - без змін.

З огляду на те, що оскаржуване додаткове рішення стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Згурівського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній