ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 723/1233/17

провадження № 61-15723св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області

від 21 серпня 2024 року у складі судді ЦуренкаВ. А. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просила визнати спільною сумісною власністю подружжя:

1) земельну ділянку площею 0,1308 га, кадастровий номер :02:003:0132, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на цій ділянці конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використане в процесі будівництва житлового будинку, що складають об`єкт незавершеного будівництва - самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. «А-ІІ», тераса літ. «а», ґанок з козирком літ. «а1», «а2», «а3», загальною площею 271, 6 кв. м у тому числі житловою площею 115,2 кв. м, житловий літ. «Б-І», ґанок літ. «б» загальною площею 58,1 кв. м у тому числі житловою площею 14,6 кв. м, сарай

літ. «Б», підвал літ. «Пд», вхід в підвал літ. «ВХ/Пд», сарай літ «В», ґанок літ. «в», сарай літ. «Г», ґанок літ «г», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Е», ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, ворота № 3, огорожа № 4, криниця № 5, загальною вартістю 3 787 118 грн з часткою готовності 100 %;

2) земельну ділянку площею 0,4287 га кадастровий номер :02:001:0314 на АДРЕСА_2 та розташовані на ній приміщення торгового центру загальною площею 3 066,40 кв. м, що складається з торгового центру (літ. А) загальною площею 2 947,60 кв. м, складу та котельні (літ. Б) загальною площею

94,10 кв. м, електрощитової (літ. В) загальною площею 24,7 кв. м ринковою вартістю 39 894 564 грн без урахування ПДВ;

3) автомобілі:

- Mercedes Benz ML 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ринковою вартістю 483 470 грн;

- Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, ринковою вартістю 231 060 грн.

Визнати ОСОБА_2 співзабудовником збудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, який складається із конструктивних елементів, будівельних матеріалів та іншого майна, яке використане в процесі будівництва житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. «А-ІІ», тераса літ. «а», ґанок з козирком літ. «а1», «а2», «а3», загальною площею 271, 6 кв. м у тому числі житловою площею 115,2 кв. м, житловий літ. «Б-І», ґанок літ. «б» загальною площею 58,1 кв. м у тому числі житловою площею 14,6 кв. м, сарай

літ. «Б», підвал літ. «Пд», вхід в підвал літ. «ВХ/Пд», сарай літ «В», ґанок літ. «в», сарай літ. «Г», ґанок літ «г», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Е», ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, ворота № 3, огорожа № 4, криниця № 5, загальною вартістю 3 787 118 грн, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з часткою готовності 100 %.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1308 га, кадастровий номер :02:003:0132, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частку збудованого на цій земельній ділянці під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію, об`єкта незавершеного будівництва, який складається із конструктивних елементів, будівельних матеріалів та іншого майна, яке використане в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. «А-ІІ», тераса літ. «а», ґанок з козирком літ. «а1», «а2», «а3», загальною площею 271, 6 кв. м у тому числі житловою площею 115,2 кв. м, житловий літ. «Б-І», ґанок літ. «б» загальною площею 58,1 кв. м у тому числі житловою площею 14,6 кв. м, сарай

літ. «Б», підвал літ. «Пд», вхід в підвал літ. «ВХ/Пд», сарай літ «В», ґанок літ. «в», сарай літ. «Г», ґанок літ «г», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Е», ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, ворота № 3, огорожа № 4, криниця № 5, загальною вартістю 3 787 118 грн, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з часткою готовності 100 %.

Здійснити поділ в натурі об`єкта, який складається з конструктивних елементів, будівельних матеріалів та іншого майна, яке використане в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1308 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з рівності часток та варіантів поділу, визначених експертним шляхом.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,4287 га, кадастровий номер :02:001:0314 на

АДРЕСА_2 та на 1/2 частку розташованого на ній приміщення торгового центру загальною площею 3 066,40 кв. м, що складається з торгового центру (літ. А) загальною площею 2 947,60 кв. м, складу та котельні (літ. Б) загальною площею

94,10 кв. м, електрощитової (літ. В) загальною площею 24,7 кв. м.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль Mercedes Benz ML 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ринковою вартістю 483 470 грн

Припинити режим спільної сумісної власності на:

- земельну ділянку площею 0,1308 га, кадастровий номер :02:003:0132, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також на розташовані на цій земельній ділянці конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використане в процесі будівництва житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. «А-ІІ», тераса літ. «а», ґанок з козирком літ. «а1», «а2», «а3», загальною площею 271, 6 кв. м у тому числі житловою площею 115,2 кв. м, житловий літ. «Б-І», ґанок літ. «б» загальною площею 58,1 кв. м у тому числі житловою площею 14,6 кв. м, сарай

літ. «Б», підвал літ. «Пд», вхід в підвал літ. «ВХ/Пд», сарай літ «В», ґанок літ. «в», сарай літ. «Г», ґанок літ «г», сарай літ. «Д», вбиральня літ «Е», ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, ворота № 3, огорожа № 4, криниця № 5, загальною вартістю 3 787 118 грн;

- земельну ділянку площею 0,4287 га, кадастровий номер :02:001:0314 на АДРЕСА_2 та на 1/2 частку розташованого на ній приміщення торгового центру загальною площею 3 066,40 кв. м, що складається з торгового центру (літ. А) загальною площею 2 947,60 кв. м, складу та котельні (літ. Б) загальною площею 94,10 кв. м, електрощитової (літ. В) загальною площею 24,7 кв. м;

- транспортні засоби: автомобіль Mercedes Benz ML 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску та автомобіль Mercedes Vito, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2006 року випуску, ринковою вартістю 231 060 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_1 вживає дій щодо відчуження спільного майна подружжя на користь третіх осіб за неіснуючими борговими зобов`язаннями.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 126 205 грн у рахунок компенсації за частку автомобіля Mercedes Benz ML 320, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності не земельну ділянку площею 0,1308 га, кадастровий номер :02:003:0132;

- визнати за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 право особистої приватної власності на торговий центр літ. «А», склад з котельнею літ. «Б», електрощитову літ. «В», які розташовані на АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,4287 га, кадастровий номер :02:001:0314 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для комерційного призначення (обслуговування офісного центру виставочного павільйону, торгового центру).

Зустрічний позов мотивував тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, а торговий центр був збудований ним для здійснення господарської діяльності, проте ОСОБА_2 не визнає його особистого приватного права на це майно. Земельна ділянка площею 0,1308 га набута ним шляхом використання права на приватизацію, а тому не може бути предметом поділу.

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника Мелещука В. В. , подав до суду заяву про зміну предмета зустрічного позову, у якій доповнив зустрічний позов новими позовними вимогами:

- визнати, що зобов`язання по погашенню перед ОСОБА_5 заборгованості за договором позики у сумі 10 739 050, 00 грн та 3 % річних у сумі 230 717,20 грн, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2018 року у справі № 723/405/17 є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати, що зобов`язання по відшкодуванню збитків ОСОБА_6 у сумі 645 000 доларів США є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивував тим, що будівництво торгового центру він фінансував за кошти інших осіб, а не за кошти подружжя через їх відсутність, а тому ОСОБА_2 повинна відповідати за спільні борги подружжя у солідарному порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Глибоцький районний суд Чернівецької області ухвалою від 21 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмета зустрічного позову залишив без розгляду і повернув.

Суд першої інстанції посилався на те, що заява позивача за зустрічним позовом про зміну предмета позову є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами, що виключає можливість прийняття до розгляду судом першої інстанції поданої позивачем заяви.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мелещук В. В. , залишив без задоволення, а ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у заяві про зміну предмета зустрічного позову від 07 серпня 2024 року позивач доповнив позов новими позовними вимогами, які не пов`язані як з предметом, так і з підставами зустрічного позову у первісній редакції.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що незалежно від назви документа, яким відповідач намагається додати до його зустрічних позовних вимог, вимогу про визнання його зобов`язань перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарним зобов`язанням подружжя, позбавляє суд першої інстанції повторно розглядати питання, яке вже було вирішене Верховним Судом у постанові від 10 травня 2023 року у рамках розгляду справи № 723/1233/17.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Мелещук В. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року у якій просив оскаржені судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду зустрічного позову про зміну предмета позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16, від 30 січня 2019 року у справі № 372/1558/16, від 17 квітня 2019 року у справі № 631/1982/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831/16, відповідно до яких, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Оскільки предметом спору у справі № 723/1233/17 є поділ майна подружжя, а до складу майна подружжя входять і зобов`язання, які виникли в інтересах сім`ї, тому доповнені у заяві про зміну предмета позову від 07 серпня 2022 року позовні вимоги є взаємопов`язаними з первісними вимогами, їх спільний розгляд є доцільним, а задоволення зустрічних позовних вимог може виключити повністю або частково задоволення вимог за первісним позовом.

Правочини, на підставі яких у нього виникли простроченні грошові зобов`язання перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , були укладені в інтересах сім`ї, у зв`язку із набуттям ними торгового центру, який є предметом позову про поділ майна подружжя.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами та обставин справи, а тому дійшли помилкового висновку про повернення заяви про зміну предмета зустрічного позову без розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2024 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 , у порушення вимог статті 44 ЦПК України, з метою недопущення розгляду судом справи по суті, з 2017 року на стадії підготовчого засідання неодноразово подавав заяви про збільшення зустрічних позовних вимог, у яких просив визнати йогоборгові зобов`язання перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарним зобов`язанням подружжя. Проте суд повертав ці заяви, з посиланням на невідповідність таких заяв частині третій статті 49 ЦПК України внаслідок одночасної зміни предмета та підстав зустрічного позову.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 723/1233/17, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які вирішували питання про прийняття заяви про збільшення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , зазначив, що заява позивача за зустрічним позовом про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість прийняття до розгляду судом першої інстанції поданої позивачем заяви.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 у заяві про зміну предмета зустрічного позову, змінив не тільки предмет, але й підстави позову, а також обґрунтовував свої позовні вимоги новими доказами, які не існували на час звернення до суду з первісним позовом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Глибоцького районного суду Чернівецької області.

01 січня 2025 року цивільна справа № 723/1233/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.

Відповідно до частин другої, третьої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц.

У справі, що переглядається, предметом позову первісного та зустрічного позовів є поділ спільного майна подружжя.

02 травня 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, у якому просив визнати його особистою приватною власністю: торговий центр та допоміжні приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0314, загальною площею 0,4287 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за цією ж адресою; земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0132, загальною площею 0,1308 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані на АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 126 250 грн у рахунок компенсації за частку в автомобілі марки Mercedes Benz ML 320, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

Як на підставу зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що торговий центр не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він був побудований за кошти, отримані ним як підприємцем від інших осіб, а не за кошти подружжя. Земельна ділянка, площею 0,4287 га, належить йому на підставі статті 377 ЦК України у зв`язку з набуттям права власності на торговий центр, який на ній розміщений. Інша земельна ділянка, площею 0,1308 га, є його особистою приватною власністю, оскільки набута внаслідок використання ним права на безоплатну приватизацію землі. Щодо транспортних засобів, то позивач за зустрічним позовом зазначив, що вони є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з урахуванням принципу рівності часток подружжя у спільному майні, просив стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за частку в автомобілі.

У заяві про зміну предмета зустрічного позову від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 доповнив зустрічний позов новими вимогами, а саме просив: визнати, що зобов`язання з погашення перед ОСОБА_5 заборгованості за договором позики у сумі 10 739 050,00 грн та 3% річних у сумі 230 717,20 грн, яка стягується на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2018 року у справі № 723/405/17, є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати, що зобов`язання з відшкодування збитків ОСОБА_6 , у сумі 645 000 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 26 469 574,50 грн, є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як на підставу наведених у заяві вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ОСОБА_5 існують грошові зобов`язання з повернення коштів, отриманих ним у позику для будівництва торгового центру, що підтверджується рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2018 року у справі № 723/405/17. Також у нього існують грошові зобов`язання перед ОСОБА_7 щодо відшкодування збитків у сумі 645 000 дол. США, які були отримані ним для будівництва торгового центру. Оскільки правочини, на підставі яких у нього виникли боргові зобов`язання, були укладені в інтересах сім`ї, то ОСОБА_2 має нести солідарну відповідальність за виконання цих зобов`язань.

Зміст вказаної заяви свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом змінив не лише предмет позовних вимог, а і його підстави, вказав нові обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги та визначив нові правові підстави позовних вимог, про що правильно звернули увагу суди першої та апеляційної інстанцій.

Заява про зміну предмета зустрічного позову за своєю суттю є новим позовом, оскільки в ній зазначені самостійні матеріально-правові вимоги (визнання солідарним обов`язком подружжя грошових зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли перед ОСОБА_7 , який не є учасником цієї справи) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач за зустрічним позовом первісно не визначив підставою зустрічного позову, що сукупно дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 723/1233/17, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які вирішували питання про прийняття заяви про збільшення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 від 20 червня 2022 року, у якій позивач за зустрічним позовом також просив визнати солідарним обов`язком подружжя його грошові зобов`язання перед ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зазначив, що ОСОБА_1 пред`явив нові позовні вимоги, з іншим предметом та підставами позову, що виключає їх одночасний розгляд первісною позовною заявою. Вказував, що повторно звертаючись до суду із заявою про зміну предмета зустрічного позову, ОСОБА_1 лише змінив найменування заяви та співвідповідачів, проте не врахував, що зміст цієї заяви не відповідає вимогам частини третьої статті 49 ЦПК України, оскільки заяву доповнено новими вимогами (визнання солідарним обов`язком подружжя грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед третіми особами), їх обґрунтуванням із посиланням на нові обставини, які не були викладені у первісному позові.

Заявник у касаційній скарзі посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16, від 30 січня 2019 року у справі № 372/1558/16, від 17 квітня 2019 року у справі № 631/1982/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831/16, відповідно до яких, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Оскаржувані судові рішення не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не позбавлений права звернутися до суду з новим позовом про визнання його грошових зобов`язань спільним майновим зобов`язанням подружжя.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повернення заяви про зміну предмета зустрічного позову без розгляду.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись тим, що суд касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду не змінив оскаржувані судові рішення та не ухвалив нові, то підстави для зміни розподілу судових витрати відсутні.

Щодо заяви ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі, чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

02 травня 2025 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Верховного Суду заяву в якій просив касаційне провадження у справі № 723/1233/17 закрити мотивуючи її тим, що він відмовляється від касаційної скарги.

Верховний Суд двічі - 06 травня 2025 року та 07 липня 2025 року надсилав на адресу ОСОБА_1 . Листи, в яких пропонував підтвердити відмову від касаційної скарги шляхом надання до суду заяви у якій підтвердити своє розуміння наслідків такої процесуальної дії та повідомити чи підтримує він таку заяву.

19 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 у якій, на виконання листа Верховного Суду від 07 липня 2025 року він просив суд залишити без розгляду заяву про відмову від касаційної скарги, яка надійшла до суду касаційної інстанції 02 травня 2025 року.

Повідомив, що він підтримує свою касаційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду його клопотання про відмову від касаційної скарги на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 16 жовтня 2024 року задовольнити.

Клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року залишити без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров