У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"03" грудня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Катющенко В.П. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Ріпкінської селищної ради, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування усиновлення, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Ріпкінської селищної ради, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування усиновлення, яка була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивачі просять суд: скасувати усиновлення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснено на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.10.2017, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також внести зміни до актового запису про народження неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши з актового запису дані про ОСОБА_1 як матір та ОСОБА_2 - як батька, відновивши первинні дані про батьків неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, доходжу висновку про необхідність їх повернення позивачам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21)).

Убачається, що позивачі звернулися до суду із вимогою про скасування усиновлення, обґрунтовуючи її тим, що 11.10.2017 рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області 11.10.2017 було задоволено вимогу про усиновлення та позивачі усиновили ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також змінено прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », по-батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». На момент усиновлення ОСОБА_10 сторони перебували у шлюбі з квітня 2010 року. В шлюбі у них народився син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивація в усиновленні була обумовлена бажанням турбуватися та забезпечити сімейне оточення для повноцінного виховання та розвитку дитині-сироті чи дитині, позбавленої батьківського піклування. 16.05.2017 подружжя познайомилось з дівчинкою ОСОБА_12 , на момент знайомства вона була привітна. Працівники Служби у справах дітей ЧРДА повідомили, що матір дівчинки була позбавлена батьківських права, дівчинка здорова. При знайомстві з ОСОБА_13 було очевидним, що рівень її розвитку не відповідав її віку. Вона погано говорила, погано читала та писала, їй було важко висловлювати свої думки. За висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 02.03.2017 жодних зауважень щодо стану здоров`я дитини зазначено не було. Ніхто зі спеціалістів служби чи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей не попереджав про ймовірні психічні порушення у дитини. Розуміючи, що ОСОБА_14 відставала від своїх однолітків у розвитку, вона завжди навчалась у приватних школах для уникнення будь-якого її травмування, та ймовірного булінгу від однолітків. Фактично усі роки перебування ОСОБА_10 в родині вона отримувала якісне індивідуальне навчання з розвитку її особистості та її талантів. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було розірвано за спільною згодою. У відповідності до Договору між матір`ю та батьком про проживання дітей та про участь у їх вихованні, що був укладений між ними як батьками дітей 24.02.2020, місце проживання дітей було визначено з матір`ю. З початку війни в Україні в лютому 2022, позивачка виїхала з дітьми за кордон. З початку перебування ОСОБА_10 в Чорногорії стали очевидними складності у поведінці дитини, на які одразу звернули увагу фахівці приватної школи в Чорногорії, де діти навчались. За результатами нейропсихологічного обстеження встановлено знижена стійкість довільної уваги, низька довільна регуляція та виснажуваність уваги, проблеми з підтриманням темпу. При оцінці мислення вбачається фрагментарність і безсистемність розповіді, що свідчить про порушення довільного мовлення, програмування й контролю, а також можливий дефіцит логічної організації мислення. Через відсутність відповідних закладів навчання для ОСОБА_10 в Чорногорії, де проживає на постійній основі з початку війни в України, забрати її з остання не має можливості. При цьому, розуміючи свою безпорадність у вихованні дитини із виявленими у ОСОБА_10 діагнозами, вона, як матір, вжила усіх заходів щодо влаштування дитини у відповідний заклад, враховуючи особливості її стану здоров`я. Батько ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , який проживає в Україні, через стан свого здоров`я також не може взяти на себе обов`язок по вихованню ОСОБА_10 , оскільки він є особою з інвалідністю першої «Б» групи довічно та потребує сторонньої допомоги. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, враховуючи виявлений у ОСОБА_14 діагноз, позивачі прийняли рішення, про скасування усиновлення.

Відповідно до частини 1 статті 238 Сімейного кодексу України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Частина 4 статті 19 Сімейного кодексу України, встановлює, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

В той же час, позивачами було безпідставно залучено в якості співвідповідача Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з метою зміни підсудності поданого позову з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частина 15 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

З матеріалів долучених до позовної заяви вбачається, що заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.01.2017 у справі № 743/1505/16-ц, ОСОБА_18 була позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_5 , дитина передана на опікування Органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради.

Рішенням Чернігівського районного суду міста Києва від 11.10.2017 у справі № 748/1660/17, задоволено вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усиновлення дитини. При цьому, зацікавленими особами у справі виступали Орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Як вбачається зі змісту вищезгаданого рішення, 29.03.2017 Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в міста Києві державної адміністрації надала висновок про можливість подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бути опікунами/піклувальниками та вважає, що останні можуть бути опікунами. Крім того, 08.06.2017 Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, як орган опіки та піклування, надала висновок № 02-15/1296 про те, що усиновлення подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 малолітньої дитини - ОСОБА_5 є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що дитина не перебувала на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, остання не приймала участі в процесі усиновлення, не надавала висновків про можливість подружжям бути опікунами та про доцільність усиновлення. Крім того, відсутні відомості і про те, що дитина наразі перебуває на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

А тому, зазначене у сукупності свідчить про недобросовісність здійснення позивачами своїх процесуальних прав та вказує на зловживання процесуальними правами позивачами, шляхом необґрунтованого та штучного заявлення позовних вимог до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з метою зміни підсудності справи, відтак суд доходить до висновку про повернення позовної заяви через зловживання позивачами процесуальними правами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

За вимог п. 4 ч. 2 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12 44, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Ріпкінської селищної ради, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування усиновлення - повернути позивачам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя: