ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 646/2367/25

провадження № 22-ц/818/4332/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 03 червня 2025 року в складі судді Шиховцової А.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2019 року його виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з застосуванням до нього фізичного насильства. По даному факту 10 липня 2019 року він звернувся до правоохоронних органів з відповідними заявами про злочин у порядку статті 214 КПК України, за результатами розгляду цих заяв відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Зазначив, що він оскаржив таку бездіяльність до слідчого судді, в результаті чого ухвалою слідчого судді від 29 липня 2019 року зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести відповідні відомості до ЄРДР. Так, було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, 27 грудня 2019 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005318 за статтею 356 КК України.

Посилався на те, що він у своїй заяві та під час допиту прямо вказував на конкретних осіб, які вчинили злочинні дії, водночас ці особи не були допитані. Розслідування кримінальних проваджень було неефективним, дізнавачі Харківського РУП №3 періодично приймали рішення про їх закриття, про що ними виносилися відповідні постанови, які він був вимушений оскаржувати слідчому судді.

Вказав, що прокурори Харківської обласної прокуратури фактично самоусунулися від виконання своїх службових обов`язків, обмежившись наданням вказівок. Отже, прокуратурою також допущена протиправна бездіяльність при процесуальному керівництві.

Вважав, що протиправною та незаконною бездіяльністю з боку уповноважених службових осіб Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області йому завдано моральну шкоду.

Посилався на те, що він був вимушений жити у притулку, був позбавлений можливості вести гідний спосіб життя. 22 серпня 2019 року він узятий на облік Харківським центром обліку бездомних осіб, з 22 серпня 2019 року по 22 лютого 2020 року постійно проживав у комунальному закладі «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб», а з 24 лютого 2020 року по 24 серпня 2020 року прийнятий на обслуговування в цьому ж спеціалізованому комунальному закладі.

Стверджував, що після виселення, стан його здоров`я погіршився, він проходив лікування, в тому числі в стаціонарних умовах, з приводу тяжких та небезпечних захворювань.

Вважав очевидним факт наявності моральної шкоди, що завдана йому тривалими незаконними бездіяльністю та діями відповідача в особі конкретних його службових осіб, що полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а тому з урахуванням тривалості такої бездіяльності та дій з боку відповідача, вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає на його користь моральна шкода в розмірі 500 000,00 грн, яка буде належною та достатньою для покриття тяжких душевних страждань.

Просив визнати факт завдання Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області солідарно моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн ОСОБА_1 внаслідок вчинення незаконної бездіяльності та дій, а також незабезпечення ефективного засобу правового захисту при здійсненні досудового розслідування кримінальних проваджень №0003153 від 09 серпня 2019 року за ч.1 ст.185 КК України та №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 03 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кримінальні провадження з приводу незаконного виселення службові особи поліції почали лише на підставі відповідних ухвал слідчих суддів, а прокурори не забезпечили належного процесуального керівництва в цих кримінальних провадженнях. В результаті строки закінчилися, а фактично нічого зроблено відповідачами в цих кримінальних провадження не було, навіть не були допитані злочинці, на яких він вказував. Вважав, що тривалою незаконною бездіяльністю та діями в особі конкретних службових осіб відповідачів йому завдана моральна шкода, що полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, що підлягає відшкодуванню.

29 серпня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Харківська обласна прокуратура до суду апеляційної інстанції подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначила, що позивачем не доведено наявність протиправної бездіяльності, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами прокуратури незаконний дій щодо нього, не надано належних та допустимих доказів підтвердження протиправних, на його думку, дій, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) працівників органів Харківської обласної прокуратури та шкодою, яка за його твердженням, йому заподіяна. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.

29 серпня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Головне управління Національної поліції в Харківській області подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначило, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що оскаржувані дії чи бездіяльність відповідачів призвела до погіршення стану його здоров`я через душевні страждання, яких він міг зазнати у зв`язку з прийнятими процесуальними рішеннями, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, причинного зв`язку між нею і протиправними діяннями відповідача, не довів факт завдання йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, завдання моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтував.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 16.11.1990, реєстровий номер №2-5701 (а.с.10-11).

Відповідно до договору дарування квартири від 04.03.1997, посвідченої Шостою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2027, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11зворот-12,59).

11 вересня 2008 року, за договором купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вєтровою Л.О. за реєстровим №1-2805 ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 спірну квартиру (а.с.58).

20 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голик С.В. за реєстровим №99 (а.с.67).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2010 у справі №2-301/10 визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 04.03.1997, посвідчений Шостою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2027, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним, визнано за ОСОБА_4 право власності на частину квартири, як частки спільного майна подружжя, переведено на ОСОБА_4 права та обов`язки покупця частини квартири та визнано право власності на цю частину, у порядку набуття права власності з правочину, виплачено ОСОБА_3 26000,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку суду (а.с.64-66,112-114).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.07.2017 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 10.06.2017 (а.с.123).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2017 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 04.07.2017 (а.с.122).

26.01.2018 слідчим у кримінальному провадженні №0003805 від 01.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.106).

08.01.2019 слідчим у кримінальному провадженні №0003805 від 01.08.2017 за ч.1 ст.185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.104).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 10.07.2019 (а.с.47,126зворот-127).

29.06.2020 слідчим у кримінальному провадженні №0005318 від 27 грудня 2019 року за ст. 356 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.93,107).

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 скасовано постанову слідчого від 29 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2019 року за № 0005318, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.96-97,124-125).

Так, у провадженні СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, а також за №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України. ОСОБА_1 є потерпілим у даних кримінальних провадженнях (а.с.44,51,85,160,161).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року у справі № 638/12378/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про вселення та стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с.108-111).

Згідно з посвідченням про взяття на облік бездомної особи №579 ОСОБА_1 взято на облік 22.08.2019 як особу, яка не має постійного місця проживання (а.с.14).

З 22 серпня 2019 року по 22 лютого 2020 року, а потім з 24 лютого 2020 року по 24 серпня 2020 року ОСОБА_1 проживав у Комунальному закладі «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб», про що видані довідки Комунальним закладом «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб». Про даний факт свідчать також тимчасові перепустки з даного закладу (а.с.14зворот,15зворот-16).

15.12.2022 дізнавачем у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.105).

Матеріали справи містять інформацію у рамках кримінальних проваджень за № 0005318 від 27 грудня 2018 року та №0003153 від 09 серпня 2019 року, згідно з якими досудове розслідування триває, дізнавачами здійснюються заходи щодо встановлення осіб, причетних до кримінальних правопорушень, формуються запити до органів державної влади, здійснюються заходи щодо встановлення свідків кримінальних правопорушень, також проводиться ряд інших слідчих дій, зокрема, у кримінальному провадженні №0003153 призначена судова товарознавча експертиза.

Так, 29.02.2024 ОСОБА_1 отримав нарочно постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0003153 та оскаржив її до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.03.2024 постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0003153 скасовано, поновлене досудове розслідування.

07.09.2024 дізнавачем у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

01.04.2025 прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова постанова дізнавача від 07.09.2024 про закриття кримінального провадження №0003153 від 09 серпня 2019 року скасована, прокурором надані вказівки.

На даний час досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії (а.с.198-202).

По кримінальному провадженню № 0005318 від 27 грудня 2018 року за ст. 356 КК України надано інформацію про те, що кримінальне провадження неодноразово закривалось, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте, у зв`язку з незгодою з прийнятими рішеннями про закриття кримінального проводження, останні за скаргами ОСОБА_1 скасовувались слідчим суддею. На даний час досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії (а.с.203-207).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав заяви та скарги на ім`я начальника ГУНП в Харківській області, начальника СУ ГУНП в Харківській області, начальника Шевченківського СВ ГУНП в Харківській області, клопотання позивача та його представників про проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях № 0005318 від 27 грудня 2018 року та №0003153 від 09 серпня 2019 року (а.с.19-43,115-121).

На підтвердження погіршення стану свого здоров`я ОСОБА_1 надав виписку з медичної карту стаціонарного хворого №25023/2471 від 22.11.2022 з діагнозом хронічний цистопієлонефрит, а також фіскальні чеки, що підтверджують придбання ліків (а.с.15,17).

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 500 000,00 грн.

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, як бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24 червня 2020 року у справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19), 13 травня 2021 року у справі № 638/8493/19 (провадження № 61-13452св20), від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18 (провадження № 61-21157св19), від 17 квітня 2023 року у справі № 751/3968/22 (провадження № 61-3209св23) та інших.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення злочину, за деякими з них були відкриті кримінальні провадження, зокрема 0003025 від 16.06.2017, № 0003805 від 01.08.2017, № 0004443 від 08.09.2017, № 0005318 від 27.12.2018 та №0003153 від 09.08.2019.

На даний час досудове розслідування триває та проводяться слідчі дії у кримінальних провадженнях № 0005318 від 27.12.2018 та №0003153 від 09.08.2019.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним розглядом його заяв про вчинення злочину та подальшим здійсненням прокуратурою неефективного розслідування кримінальних проваджень за № 0005318 від 27 грудня 2018 року та №0003153 від 09 серпня 2019 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки оскарження позивачем дій органу досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання органом досудового розслідування йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, суд першої інстанції з висновком якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що скасування слідчим суддею в порядку КПК України процесуальних рішень дізнавача та слідчих не свідчить про завдання позивачу шкоди, яка має бути компенсована грошима.

Таким чином, ухвали слідчих суддів про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови про закриття кримінальних проваджень свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень дізнавача, слідчого і не є безумовним доказом спричинення позивачу моральної шкоди.

ОСОБА_1 не довів, що внаслідок винесення постанов про закриття кримінального провадження, настали негативні наслідки. Права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів, що може вважатися достатньою справедливою сатисфакцією за обставин цієї справи.

Встановивши, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, у справі, що переглядається, судом не встановлено факту тривалої бездіяльності Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області, на що посилався позивач в обґрунтування позову.

Колегія суддів враховує, що у період досудового розслідування держава, через запроваджену нею систему судового контролю у кримінальному провадженні, забезпечила ефективну можливість ОСОБА_1 оскаржити рішення, дії та бездіяльність дізнавача і слідчого, з якими він не погоджувався.

Доказів причинного зв`язку між рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури у кримінальних провадженнях та станом здоров`я позивача, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 вказує, що моральна шкода завдана йому зволіканням у розслідуванні кримінального провадження щодо незаконних дій злочинців, в результаті яких він був виписаний із квартири та залишився безхатченком.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його вимог про вселення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова