БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2-н/356/272/25
Справа № 356/1124/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник: ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до такого висновку.

Так, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Так, у заяві про видачу судового наказу заявник вказав, що відповідно до вимог Правил, Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайт Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання договору в письмовій формі.

Пунктом 1.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України.

Проте, боржником постачальнику не була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Заявник вказує, що згідно із роз`ясненнями, які викладені в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв в порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК) судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Таким чином, інформаційна довідка із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, якщо підтверджується власність боржника на об`єкт нерухомого майна, за яким було поставлено природний газ заявником, на думку заявника, є доказом, який підтверджує фактичне отримання послуг боржником, та на підставі якого може бути видано судовий наказ.

В порушення вимог ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви не додано доказів укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам, що підтверджують обставини, на які посилається заявник. Разом з тим, матеріали справи не містять документів, які підтверджували б право власності боржника на об`єкт нерухомого майна, а саме інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, про яку, як належний доказ, за зазначає стягувач у тексті заяви.

З аналізу норм Розділу ІІ ЦПК України, зокрема, ст. 160-163 ЦПК України, суд дійшов висновку, що, з огляду на норми процесуального права для можливості розгляду справи за правилами наказного провадження відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України необхідною умовою є наявність договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а не фактичне існування між сторонами договірних відносин, адже така обставина належить до предмета доказування.

Також відсутні докази направлення боржнику заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, про що зазначено у заяві про видачу судового наказу.

Таким чином, зазначене вище не може свідчити про наявність у заявника безспірної заборгованості з оплати за спожитий природний газ.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на зазначене вище, керуючись ст. 19, 160-161, 163, 164-166 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник: ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяТ. В. Дудар