Справа № 352/2794/25
Провадження № 2-о/352/145/25
УХВАЛА

08 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Кузьменко С.В.

розглянувши заяву

ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає та зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа: АДРЕСА_2

заінтересовані особи:

ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає та зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа: АДРЕСА_2

Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, місцезнаходження: місто Івано-Франківськ, вулиця Грушевський, будинок 21,

про встановлення факту утримання неповнолітнього, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 20205 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшла заява ОСОБА_1 (далі Заявник) за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 (далі Заінтересована особа 1), служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі Заінтересована особа 2) про встановлення факту утримання Заінтересованою Особою-1 неповнолітнього сина Заявниці.

Заявниця просить встановити факт перебування на утриманні Заінтересованої Особи-1 її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

В той же час Заявниця просить встановити юридичний факт, який має значення не стосовно неї, а стосовно інших осіб, а саме Заінтересованої Особи-1 та неповнолітнього сина Заявниці. При цьому у заяві не наведено обставин, яким чином встановлення факту, про який просить Заявниця, породжує юридичні наслідки саме для неї, в тому числі які її особисті чи майнові права можуть виникнути, змінитись або припинитись внаслідок встановлення такого факту.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

До заяви про встановлення юридичного факту, серед іншого, долучено свідоцтво про народження ОСОБА_3 , згідно із яким його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 15 Сімейного кодексу України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 Сімейного кодексу України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження утримання дитини іншою особою, ніж батьками, необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав іншого з батьків обмежується або припиняється.

Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини не спільно батьками, а іншою особою, може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі із одним або обома батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Вказані висновки Суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 04 грудня 2024 року у справі № 551/812/23 та від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23.

З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі батька неповнолітнього ОСОБА_3 в його матеріальному забезпеченні (утриманню), що може вплинути на права ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_3 , в зв`язку із чим вказана справа підлягає в порядку позовного, а не окремого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме фактичного утримання ОСОБА_2 її неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею..

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Сергій КУЗЬМЕНКО