Справа № 186/550/24
Провадження номер № 2/0186/24/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Шахтарське

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.,

секретар судового засідання - Фадєєва Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

У С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. Стислий виклад позиції позивача.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 101753,88 грн.

В обґрунтування вимог вказано, що 21 березня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі -Первісний кредитор, ТОВ «МІЛОАН») та Відповідачем було укладено кредитний договір №8321297 (далі - Кредитний договір №8321297).

28 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу 28092023, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно договору факторингу від 28 вересня 2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8321297 від 21 березня 2023 року.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , на його користь заборгованість за кредитним договором № 8321297 від 21 березня 2023 року в розмірі 38713,88 грн., з яких: - 8524,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 29189,88 грн. - сума заборгованості за процентами; - 1 000,00 грн. - заборгованість за комісією.

06 березня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ») () та Відповідачем було укладено кредитний договір №09256-03/2023 (далі - Кредитний договір №09256-03/2023).

Також, 09 березня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ») () та Відповідачем було укладено кредитний договір №14580-03/2023 (далі - Кредитний договір №14580-03/2023).

03.07.2023 року на підставі Договору факторингу № 3072023 укладеного між ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») Фактор стає Новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із Основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за Основними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті боргу за Основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по Основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі відповідно до додатку № 2 до цього Договору.

27.10.2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 27102023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №27102023 від 27.10.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача:

за кредитним договором № 09256-03/2023 в розмірі 39390 грн., з яких:

- 10100 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 29290 грн. - сума заборгованості за процентами;

за кредитним договором № 14580-03/2023 в розмірі 23650 грн., з яких:

- 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 17650 грн. - сума заборгованості за процентами.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , на його користь заборгованість за кредитним договором № 09256-03/2023 в розмірі 39390 грн та кредитним договором № 14580-03/2023 в розмірі 23650 грн.

В судове засідання Позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

2. Стислий виклад заперечень відповідача.

Представником Відповідача, подано відзив на позов в якому зазначено, що матеріалам справи не підтверджено укладення Товариствами та ОСОБА_1 кредитних договорів, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є предметом дослідження у даній справі, сторона відповідача зазначає, що такі самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача, та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «МІЛОАН» зі спливом строку дії договору 07 липня 2023 року; у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» за кредитним договором № 09256-03/2023 від 06.03.2023 - 09 квітня 2023 року та за кредитним договором № 14580-03/2023 від 09.03.2023 - 25 квітня 2023 року, тому починаючи із зазначених дат, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом. У свою чергу ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» нарахувало проценти за позикою в значно більшому розмірі та відступило право вимоги процентів у таких розмірах позивачу. При цьому в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів. А додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитними договорами містять виключно суми процентів, права вимоги яких були передані відповідачу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Крім того, позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентам, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. З урахуванням наведеного, вважає, що розрахунок позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування, суперечить вимогам закону. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 1 000,00 грн. - суми нарахованої комісії, то вона задоволенню не підлягає. Відповідно до абз. 3 ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З огляду на вищевказане, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судове засідання Відповідач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають в повному обсязі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. Оцінка доказів, аргументів учасників справи, норми права, застосовані судом та мотиви їх застосування. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що:

21.03.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 8321297, сума позики за яким складає 10000,00 грн., строк позики 105 днів, процентна ставка 3% за кожен день користування.

Грошові кошти позикодавець зобов`язався передати шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника (п.2.1 договору).

Пунктом 6 Договору визначено, що цей договір укладено у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи з застосуванням електронного підпису та одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

06.03.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , було укладено договір № 09256-03/2023 про надання фінансового кредиту в розмірі 10010,00 грн., строком на 25 днів, зі сплатою відсотків 912.5% річних.

Відповідно до п.1.4 договору кредит надається в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Пунктом 6.1. договору визначено, що договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

09.03.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , було укладено договір № 14580-03/2023 про надання фінансового кредиту в розмірі 6000,00 грн., строком на 25 днів, зі сплатою відсотків 365.0% річних.

Відповідно до п.1.4 договору кредит надається в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Пунктом 6.1. договору визначено, що договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Судом установлено, що вказані вище кредитні договори укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариств, доступ до яких забезпечується споживачу через веб-сайт, ОСОБА_1 , підписала їх електронним підписом за допомогою одноразових ідентифікаторів, оскільки без їх отримання, без здійснення входу до інформаційно-комунікаційної системи кредитора такі договори не були б укладені.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20, від 08.08.2022 року у справі № 234/7298/20.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі-IDНБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код IDНБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Як вбачається зі змісту досліджених судом договорів, які є предметом розгляду даної справи, надання кредитних коштів здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника.

Суд враховує, що в разі заміни первісного кредитора в зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, позивачем не було надано до суду жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, чи іншого документу, який би підтвердив факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі, передбаченому договорами, а він, відповідно, ці кошти отримав.

Наведене вище унеможливлює врахування зазначених документів, як належних доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів.

Крім того, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами позивачем до позовної заяви було надано копії спірних договорів, договорів факторингу, додаткових угод до договорів факторингу, акти прийому-передачі реєстру боржників, витяги з реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.

Разом із тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладених договорів та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.

Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач.

Отже, надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості в фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту в розмірі, зазначеному у розрахунках.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи позов, не заявляв в суді клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок та їх використання позичальником.

Зважаючи, що кредитор не довів суду виконання своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, суд вважає, що в позичальника (відповідача по справі) відсутній обов`язок доведення повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Оскільки стороною позивача не доведено суду належними доказами надання відповідачу кредитних коштів за укладеними договорами, то й наявність заборгованості за даними договорами є недоведеною.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, тому не підлягають до задоволенню.

4. Щодо заявлених Відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 33 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката, суду було надано договір про надання правової допомоги від 01.05.2024, укладений між Відповідачем та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», який містить деталізацію щодо характеру правової допомоги (п.1.1 договору), яку адвокат надаватиме клієнтові. Представником Відповідача надано АКТ виконаних робіт виконаних робіт (наданих послуг) Додаток № 2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 01.05.2024 на суму 10000 грн., який включає: консультація - 500 грн; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором № 8321297 від 21.03.2023 укладеним з ТОВ «МІЛОАН» - 1000 грн; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором № 09256- 03/2023 від 06.03.2023 укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» - 1000 грн; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором № 14580- 03/2023 від 09.03.2023 укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» - 1000 грн; підготовка, оформлення, подання до суду в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 186/550/24 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. На підтвердження понесення витрат до справи також долучено платіжні інструкції N @2PL058122 від 03.05.2024 року та N 202010720 від 26.05.2024 року на оплату правової допомоги на загальну суму 10000 грн.

Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Виходячи із положень ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником Відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому стягненню з Позивача на користь Відповідача підлягають витрати в розмірі 10000 грн.

5. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то витрати на сплату судового збору залишаються за Позивачем.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Учасники справи:

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: вул. СИМОНА ПЕТЛЮРИ, буд. 30, м. Київ, 01032.

СУДДЯ С.М. ДЕМИДЕНКО