Справа № 367/467/25
Провадження №2/367/2474/2025
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Третяк Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Люліної О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження до суду надійшло клопотання відповідача, в якому вона просить суд закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. Клопотання обґрунтоване тим, що їх спільна з позивачем малолітня донька протягом останніх двох років проживає з позивачем, проти чого відповідач не заперечує.

У підготовчому засіданні відповідач та її представник підтримали заявлене ними клопотання з підстав, заявлених у ньому.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного клопотання, позивач зазначив, що між ним та відповідачем не було укладено нотаріально посвідченого договору щодо місця проживання дитини з позивачем. Окрім того, зазначає, що відсутність такого договору або рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком перешкоджає йому в організації поїздок дитини за кордон у табір у супроводі сторонніх осіб, а позивач на його звернення нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон не надала.

Також, під час підготовчого провадження до суду від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, згідно якого додатково до раніше заявленої вимоги позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі частини з усіх видів доходу.

Позивач та його представник у підготовчому засіданні просили повернути без розгляду клопотання про збільшення позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи, клопотань про відкладення судового засідання не подавав, тому суд визнав можливим провести судове засідання за його відсутності.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Основним завданням суду є ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 10.04.2019 у справі №456/647/18, від 13.05.2020 у справі №686/20582/19-ц, від 09.09.2020 у справі №750/1658/20.

Позивач та його представник зазначають, що, незважаючи на проживання дитини з позивачем, до звернення з вказаним позовом до суду відповідач не виявила бажання укласти з ним нотаріально посвідчену угоду щодо визначення місця проживання дитини з батьком, що створює йому перешкоди в повноцінній реалізації його прав.

Суд приходить до висновку, що обставини порушення прав позивача щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком мають бути перевірені судом і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1ст.255ЦПК України і в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Одночасно суд з урахуванням позиції позивача вважає необхідним повернути без розгляду клопотання про збільшення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернути позивачу без розгляду.

У підготовчому засіданні оголосити перерву до 13.01.2026 до 13.45 год.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвала суду в частині вирішення клопотання про закриття провадження в справі оскарженню не підлягає. В іншій частині ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Я.М.Третяк