Справа № 468/771/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.10.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді Янчука С.В., секретаря Серака Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Баштанка в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Баштанського районного суду Миколаївської області звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» з позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.04.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 04198-04/2023. ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом переказу на його банківську карту, яку він вказав при оформленні договору. Проте, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

03.07.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт (Первісний кредитор) передав Фактору (Новому кредитору) , а Фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у Клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та Клієнтом. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, в тому числі було відступлено і заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4198-04/2023 від 03.04.2023 року, яка склала 14850,00 грн.

Між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (нині ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС»), надалі Позивач, (Новий кредитор) було укладено договір факторингу № 01.02-79/23 від 29.11.2023 року, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за Кредитними договорами та сплачує ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-79/23 від 29.11.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 04198- 04/2023 складає:20225,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 04198- 04/2023 від 03.04.2023 року становить: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість по відсотках - 15225,00 грн; неустойка - 0,00 грн; загальна заборгованість - 20225,00 грн.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом рекомендованими повідомленнями. Повістка про виклик в судове засідання на 22.07.2025 року відповідачем отримана, проте в подальшому направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 03.04.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 04198-04/2023.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 27.04.2023 року.

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п.1.3 Кредитного договору).

До матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем в якому міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови, порядок повернення кредиту.

У розділі 7 Реквізити та підписи сторін даного договору зазначені персональні дані відповідача а також те що даний договір був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду W0126.

Згідно з повідомленням директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 03.04.2023 о 16:15:10 на суму 5000,00 грн маска картки НОМЕР_1 , призначення платежу: зарахування 5000 грн на карту НОМЕР_1 .

07.05.2023 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту № 04198-04/2023, якою відстрочено виконання зобов`язання на 10 днів до 16.06.2023 року, будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочки призупиняються, сума заборгованості становить 9375,00 грн.

03.07.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт (Первісний кредитор) передав Фактору (Новому кредитору) , а Фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у Клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та Клієнтом. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, в тому числі було відступлено і заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4198-04/2023 від 03.04.2023 року, яка склала 14850,00 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість по відсотках - 9850,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн.

29.11.2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (нині - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС»)було укладено договір факторингу № 01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за Кредитними договорами та сплачує ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-79/23 від 29.11.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 04198- 04/2023 складає 20225,00 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн; заборгованість по відсотках - 15225,00 грн; сума комісій 0,00 грн., ; сума штрафних санкцій 0,00 грн.

Рішенням СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД від 25.03.2024 №1, вирішено змінити назву товариства з «Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС».

Таким чином, позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні.

Вказані обставини відповідачем не оспорюються.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаними договорами на підставі договорів про відступлення права вимоги.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з умовами Договору про надання фінансового кредиту клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання перед клієнтом за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній не здійснив погашення заборгованості в повному обсязі.

Доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині боргу в розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими. При цьому розмір заборгованості за відсотками в сумі 20225,00 грн позивачем в повній мірі не доведено.

Так, підписуючи вище вказаний договір про надання фінансового кредиту та додаткову угоду до нього від 07.05.2023 року, відповідач був проінформований і погодився з усіма його істотними умовами. Такий договір ніким не оспорювався та недійсним не визнавався.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 по справі №-910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховним Судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення. Отже,положеннями ЦК України передбачено,що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних,а не інший спосіб їх обчислення,зокрема,у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Пунктом 4.3. договору про надання фінансового кредиту від 03.04.2023 року сторони передбачили плату, яка нараховується за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2,5 процентів на добу, і за своєю правою природою, ураховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення,підпадає під визначення пені.

Вказаний пункт договору розміщений у розділі 4 договору «Відповідальність Сторін та порядок вирішення спорів».

Отже, сторони передбачили можливість нарахування процентів поза строком кредитування саме як міру відповідальності позичальника за неправомірну поведінку несвоєчасне повернення кредиту.

Між тим, звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «СВЕА ФІНАНС» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України як відповідальності за порушення зобов`язання, позивач не заявляв.

За умовами договору № 04198-04/2023 від 03.04.2023 року кредит надавався строком на 25 днів з 03.04.2023 до 27.04.2023.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,50% на добу.

Розмір відсотків згідно з додатком №1 «Графік платежів» до цього договору встановлено в сумі 3125,00 грн.

Додатковою угодою від 07.05.2023 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 16.05.2023 року, будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупинили, визначили суму заборгованості 9375 грн.

Таким чином, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором, з урахуванням додаткової угоди, за 35 днів, що виходячи з передбаченої договором процентної ставки складає 4375,00 грн.

У той же час позивачем відповідно до розрахунку заборгованості відсотки були нараховані у розмірі 20225,00 грн.

Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом, тобто після закінчення строку його повернення, встановленого в пункті 1.2 договору про надання фінансового кредиту та додаткової угоди до нього, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано доказів сплати заборгованості та не спростовано доводи позивача.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом, тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 04198-04/2023 від 03.04.2023 у розмірі 9375,00 грн, з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4375,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 46%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1114, 12 грн.

Керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 76-81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання кредиту №04198-04/2023 від 03.04.2023 у розмірі 9375,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4375,00 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» витрати на оплату судового збору в сумі 1114, 12 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: