ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3234/24 Номер провадження 22-ц/814/2945/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.

секретар: Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» Кудрявського Сергія Миколайовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2025 року, ухвалене суддею Материнко М.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.11.2021 р. близько 16 год. 45 хв. в Полтавській обл., с. Шевченкове відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21011", р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком позивача. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Полтавській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000825.

25 травня 2022 року зазначене провадження було закрите відповідною постановою заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП у Полтавській області у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що пішохід ОСОБА_3 загинув внаслідок наїзду на нього автомобіля "ВАЗ 21011", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "ВАЗ 21011", р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AТ1112310.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з АТ "СГ "ТАС" на її користь 24000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 177198 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника та 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 24000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 177198 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь держави судовий збір у розмірі 2011,98 грн.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обгрунтованістю позовних вимог, оскільки ДТП, внаслідок якої загинув батько позивачки ОСОБА_3 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив представник Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» Кудрявський С.М., просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не було порушено прав, свобод та інтересів позивача, оскільки остання не зверталася з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення страхового відшкодування, оскільки смерть потерпілого спричинена його непрямим умислом та непереборною силою, що спричинило на нього наїзд автомобіля, в свою чергу вина водія застрахованого транспортного засобу відсутня. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що смерть потерпілого настала саме внаслідок ДТП та щодо кола осіб, які мають право на отримання відшкодування.

Окрім того, посилання позивача на п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним, оскільки даною нормою регламентовано лише право страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого шляхом здійснення одноразової виплати.

Також вважає недоведеним факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, оскільки останньою не надано доказів оплати гонорару.

Окрім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було подано клопотання про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва, за місцем реєстрації ПАТ «СГ «ТАС», яке було безпідставно проігноровано місцевим судом.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні приймав участь у режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Лабик Р.Р.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з?явився.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 22.11.2021 близько 16 год. 40 хв. в с. Шевченкове Полтавського (колишня назва Решетилівського) району автомобіль марки ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався по проїзній частині дороги у попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1356 від 11.01.2022 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.

За даним фактом 23.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за № 0000825.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 22.11.2021 застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс № АТ1112310 (а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 13).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1498 причиною смерть ОСОБА_3 є дибрузна травма головного мозку (а.с. 15-16).

Постановою заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області від 25.05.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000825 від 23.11.2021, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с. 17-20).

При винесенні даної постанови враховано, що причиною дорожньо-транспортної пригоди являється порушення п. 4.7., 4.14 (а) Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_3 , який, не впевнившись у відсутності небезпеки, вийшов на проїзну частину дороги та рухався по ній у попутному напрямку, поза межами пішохідного переходу, у недозволеному для переходу місці, де й відбувся на нього наїзд, у результаті чого загинув, а в діях водія ОСОБА_2 будь-яких порушень Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП не вбачається та він не мав технічної можливості попередити вказану пригоду в даних дорожніх умовах, тобто в його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 23, 28).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи (а.с. 22).

Відповідно до повідомлення Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.10.2023, ОСОБА_1 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника призначену 11.12.2021, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи, за померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24).

Згідно довідки про доходи № 0726 7679 3698 1789 виданої ГУ ПФУ в Полтавській області 02.10.2023 року, ОСОБА_1 отримала пенсію по втраті годувальника з квітня 2023 року по вересень 2023 року включно у сумі 15120 грн., щомісячно по 2520 грн. (а.с. 34).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 24000 грн., страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 10802 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., а всього 34802 грн. (а.с. 123 (зворот)-126).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги чинного на час виникнення страхового випадку законодавства, прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення страхового випадку та звернення позивача до суду з даним позовом (далі - Закон № 1961-IV).

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-VI порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пункт 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV є відсилочною нормою, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV cтраховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На момент настання страхового випадку положеннями ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» визначено мінімальну заробітну плату у розмірі 6000 грн.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 72000 грн. (6000 грн. ? 12 міс.).

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується учасниками справи, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_5 та діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 належну їй частку страхового відшкодування моральної шкоди у сумі 24000 грн. (72000 грн. ? 3).

Щодо визначення розміру та порядку стягнення страхового відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою 1200 ЦК України визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Таким чином, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 та від 31 травня 2023 року у справі № 686/1866/22.

Відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Таким чином, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника становить 216000 грн. (6000 грн. ? 36 міс.).

Відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 квітня 2019 року № 538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент настання ДТП, наслідком якої стала смерть ОСОБА_3 , розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, був встановлений у розмірі 260 000 грн.

Враховуючи визначений законом ліміт страхового відшкодування, позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 177198 грн., що є різницею між страховим лімітом та сумами відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства, пенсіонером ІІ групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААВ № 107562.

Згідно довідки про доходи № 0726 7679 3698 1789 виданої ГУ ПФУ в Полтавській області 02.10.2023 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Полтавському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію по втраті годувальника, зокрема з квітня 2023 року по вересень 2023 року отримала 15120 грн., щомісячно по 2520 грн.

На виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року від ГУ ПФУ у Полтавській області до суду надійшла довідка про розмір отриманої ОСОБА_3 пенсії за період з 21.11.2020 по 21.11.2021, з якої вбачається, що з грудня 2020 року по листопад 2021 року останній отримав пенсію у розмірі 24672,77 грн.

Частка, яка припадала на самого ОСОБА_3 становить 685,35 грн. (24672,77 грн. ? 12 міс = 2056,06 грн. ? 3).

Дружина померлого ОСОБА_5 з заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку з втратою годувальника до відповідача не зверталася, даних позовних вимог до суду не пред?явила.

Таким чином, єдиною особою, яка має право на відшкодування даної страхової виплати є ОСОБА_1 .

Частка щомісячного доходу ОСОБА_3 на утримання позивача становить 1370,71 грн. (2056,06 грн. - 685,35 грн.).

Отже, разовий платіж, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 становить 49345,56 грн. (1370,71 грн. ? 36 міс.), решта суми страхового відшкодування у розмірі 127852,44 грн. підлягає стягненню щомісячними платежами по 1370,71 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судом першої інстанції суми страхового відшкодування пов?язаного з втратою годувальника одноразовою виплатою є обгрунтованими та є підставою для скасування судового рішення у відповідній частині.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду з даним позовом, оскільки рішення про виплату страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» не приймалося у зв?язку з відсутностю звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Даний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, з огляду на відсутність касових ордерів або платіжних доручень, колегія суддів відхиляє, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Посилання апелянта на залишення без реагування місцевим судом заявленого відповідачем клопотання про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.04.2025 у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» Кудрявського Сергія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2025 року в частині стягнення страхового відшкодування витрат у зв?язку із втратою годувальника скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 разовий платіж в рахунок компенсації у зв`язку із втратою годувальника у сумі 49344,48 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат у зв?язку із втратою годувальника у сумі 127852,44 грн., виплату якого проводити рівними частинами щомісячними платежами по 1370,71 грн. до його фактичного стягнення.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді С.Б. Бутенко

Л.І. Пилипчук