Справа № 157/1318/24 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/1178/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника позивача Мельник В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 99 308 гривень 10 копійок.

Позов мотивовано тим, що 28.07.2022 ОСОБА_2 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. Також 28.07.2022 відповідач власноручно підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - договір) та погодив їх умови.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підписав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 06/26, тип - Універсальна GOLD, а в подальшому 28.08.2023 відповідач отримав картку номер НОМЕР_2 , строк дії - 02/27, тип - Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач перестав вносити кошти посилаючись на спірні, на його думку, операції, які були проведені по його картці номер НОМЕР_1 за 25.08.2023 (переказ із карти). В ході перевірки цієї інформації встановлено, що 2023-08-25 зафіксоване звернення клієнта ОСОБА_2 , яке було направлено на перевірку фахівцям.

Також перевіркою встановлено, що клієнт ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , будучи введеним третіми особами в оману, власноруч 25.08.2023 переказав кошти зі своїх карткових рахунків № НОМЕР_1 . Клієнту зателефонували, попросили сказати код з повідомлення, представились представниками Київстару. Клієнт продиктував код і в нього пішли списання грошей. Після цього ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою про шахрайство до поліції. Операції проведено через Приват24. Кошти 25.08.2023 з карти НОМЕР_9 через Приват24 були переведені на карту № НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_5 ) та зняті в банкоматі A7203994 (HAHARINA, 25-A, KRYVYI RIH, UA). Отримувач ОСОБА_3 тел. НОМЕР_6 - не контактний, картка НОМЕР_4 - обмежена.

Аналізом логів входів у Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером НОМЕР_10 зафіксовано вхід з нетипового пристрою - IPHONE; CPU IPHONE OS 16_3 LIKE MAC OS X). Довірений пристрій PHONE BV4900PRO| BLACKVIEW ANDROID, 12 97D43DCA38A634BB. Логін та пароль входу в Приват24 не змінювалися. Авторизацію підтверджено в мобільному додатку Приват24: 2023-08-25 16:31:37 контакт проведено (OK) НОМЕР_11 P24WEB authorization.

Враховуючи, що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 здійснений із різних пристроїв без зміни логіна й паролю входу, можна зробити висновок про компрометацію клієнтом власних персональних даних входу в Приват24 по дзвінку третіх осіб, що призвело в подальшому до проведення оскаржувальних операцій. Вина банку в проведених операціях по картці відсутня.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту, сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60% - для картки «Універсальна». Таким чином, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 02.07.2024 має заборгованість 99 308 грн 10 к., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 28 липня 2022 року в розмірі 99308,10 грн та сплачений судовий збір у сумі 2422, 40 грн.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов в даній справі задоволити.

Заслухавши сторін, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2022 року ОСОБА_2 приєднався до публічного кредитного договору шляхом підписання Заяви від 28.07.2022 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» і в такий спосіб уклав із позивачем договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 200 000 гривень (а.с. 25).

У заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_2 діє на підставі власного волевиявлення, підписанням заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які разом становлять договір банківського рахунку (далі - Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Підписанням заяви відповідач підтвердив, що банк надав йому інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», що стало приводом для звернення до суду з цим позовом.

АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовувало свій позов про стягнення заборгованості за тілом кредиту тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувався коштами кредитного ліміту, вчасно повертав їх, сплачував відсотки, однак згодом припинив своєчасно сплачувати кошти на погашення кредитної заборгованості.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28.07.2022 (а.с. 25), виписку за договором за період 01.07.2022 - 02.07.2024 (а.с. 20), розрахунок заборгованості за договором №б/н від 28.07.2022 (а.с. 19), паспорт споживчого кредиту (а.с. 21).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 28.07.2022 року у відповідача ОСОБА_2 існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 99 308 гривень 10 копійок (а.с. 19). З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами в березні 2023 року, після чого сплатив суму кредиту та нарахованих відсотків у квітні 2023 року. Наступне списання коштів з карткового рахунку відбулося 25.08.2023 в сумі 99 308 гривень 10 копійок.

З повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 22.10.2024 (а.с. 103, 114) та відповіді позивача на запит суду від 26.11.2024 (а.с. 134) встановлено, що за повідомленням ОСОБА_2 про несанкціоноване зняття коштів банк провів службову перевірку, в ході якої встановлено, що відповідач не підтверджує списання кошів з його карткового рахунку за 25 серпня 2023 року. Клієнту ОСОБА_2 зателефонували й попросили сказати код з повідомлення, назвавшись представниками Київстару. Клієнт продиктував код і нього пішло списання грошей. Вводився логін, пароль, авторизацію підтверджено в мобільному додатку Приват24 нетипового пристрою. Тобто спрацювала 2-х факторна система автентифікації. Кошти 25.08.2023 з картки НОМЕР_12 через Приват24 були переведені на картку № НОМЕР_7 , яка внесена до списку скомпрометованих карток інших банків. Кошти з картки № НОМЕР_1 через Приват24 були переведені на картку № НОМЕР_4 клієнта ОСОБА_3 та зняті в банкоматі А7203994 стороннього банку в м. Кривий Ріг, отримувач ОСОБА_3 . За результатами перевірки банк встановив, що кошти з карткових рахунків клієнта ОСОБА_2 у загальній сумі 140 513 грн 10 к. були списані з вини клієнта, який передав конфіденційну інформацію шахраям.

З листа ПрАТ «Київстар» від 04.12.2024 встановлено, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру НОМЕР_8 , який згідно з матеріалами справи є фінансовим номером ОСОБА_2 , у період часу з 00 год 00 хв до 15 год 25 хв 25.08.2023 надавалися на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації, відповідно до порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 №235, та за жодною особою зареєстрований не був. З 15 години 25 хвилин по 23 годину 59 хвилин 25.08.2023 електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру НОМЕР_8 надавалися відповідно до публічного договору і вказаний номер був зареєстрований за абонентом передплаченого зв`язку - фізичною особою ОСОБА_3 .

За заявою ОСОБА_2 26.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки й розпочато кримінальне провадження за №0000126 (а.с. 55).

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на дату проведення оспорюваних операцій), користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до пункту 141 Положення емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).

З огляду на викладене, у такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71 цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до норм ЦПК та правових висновків Верховного Суду необхідно вважати, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 28.07.2022 року у розмірі 99308, 10 гривень.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 повідомив третій особі або в інший спосіб розголосив інформацію про свій логін, пароль входу до мобільного додатку Приват24, ПІН-код картки чи іншу інформацію, яка дає можливість доступу до карткового рахунку та розпорядження наявними на ньому коштами.

Позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 25.08.2023 щодо перерахування з його карткового (кредитного) рахунку грошових коштів на загальну суму 99 308 гривень 10 копійок.

Звернення ОСОБА_2 до банку щодо спірних транзакцій, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій свідчить про те, що у відповідача дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування.

На переконання суду списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_2 відбулося не за його розпорядженням, а тому він не повинен нести відповідальності за такі операції, оскільки, виявивши безпідставне списання грошових коштів, невідкладно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Разом із тим, встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (див. постанову Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22)).

Тобто, виявивши безпідставне списання коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Сама по собі відсутність вироку у вказаній кримінальній справі за фактом шахрайських дій невідомої особи із заволодіння грошовими коштами з використанням рахунку, відкритого на ім`я відповідача, не є підставою для стягнення з останньої таких коштів на користь банку.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами тієї обставини, що ОСОБА_2 , як користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за її кредитною карткою, особового рахунку, акаунту, додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, і у втраті таких коштів є вина даного користувача.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи апеляційної скарги, що зняття коштів стало можливим у зв`язку розголошенням відповідачем персональних даних є необґрунтованими і недоведеними.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Позивачем не доведено і не надано належних і допустимих доказів, що відповідач, як володілець та користувач картки надав інформацію третім особам і своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема знімати кредитні кошти.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78,81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: