ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 624/892/23
Номер провадження 22-ц/818/3210/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року в складі судді Куст Н.М. по справі № 624/892/23 за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу від 01 вересня 2003 року № 3/1223к ОСОБА_1 була прийнята на посаду юрисконсульта Кегичівського РВЕ. Відповідно до наказу від 26 липня 2023 року № 877к її звільнено з вказаної посади за прогул без поважних причин за п.4 ч. 1 ст.40 КзпП України.

Відповідно до табелю обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по липень 2023 року відповідачка відпрацювала: у лютому 2022 року - 10 днів, у березні 2022 року - 1 день, у квітні 2022 року була відсутня на роботі, у травні 2022 року - 2 дні, у червні 2022 року - 10 днів, у липні 2022 року - 11 днів, у серпні 2022 року - 3 дні, з вересня 2022 року по липень 2023 року була відсутня на роботі. У день звільнення відповідачка на роботу також не з`явилась.

При звільненні ОСОБА_1 було повідомлено, що в неї виник борг перед товариством у розмірі 11 766,32 грн за лютий 2022 року - липень 2023 року у зв`язку із виплатою їй після введення на території України воєнного стану сум позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати, які вона не відпрацювала та не повернула.

З метою досудового врегулювання спору АТ "Харківобленерго" направило відповідачці вимогу від 28 липня 2023 року № 15-46/4241 щодо сплати у добровільному порядку заборгованості з авансу у сумі 11 766,32 грн, яка залишилася без задоволення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було отримано суми авансу, виданого в рахунок заробітної плати, які не були нею повністю погашені чи відпрацьовані, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. Позачерговий аванс, виданий в рахунок майбутньої заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором, та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат.

Вказало, що провести відрахування із заробітної плати відповідачки неможливо через недостатність коштів для покриття заборгованості та звільнення її з посади 26 липня 2023 року.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Харківобленерго" суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн.

ОСОБА_1 29 вересня 2023 року подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у її задоволенні. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано доказів нарахування їй сум при звільненні, видачі трудової книжки, виплат за дні невикористаної щорічної відпустки. КЗпП України не передбачено виплат позачергового авансу. Доказів того, що ці виплати були передбачені трудовим чи колективним договором, не надано. З заявами щодо виплати позачергового авансу вона не зверталась. Позивачем не вказано підстав виплати їй спірних коштів, відсутні докази виплат, а також до позовної заяви не надано табелів обліку робочого часу та підстав її не табелювання як працівника. У період з лютого 2022 року по липень 2023 року нею не було отримано мінімальної заробітної плати. Посилання позивача на ст. 1212 ЦК України безпідставні. В АТ «Харківобленерго» була її заява про звільнення від 15 серпня 2022 року, проте майже через рік товариство видало наказ від 26 липня 2023 року про звільнення її за прогул, що є незаконним. Позов підписано неповноважною особою.

Позивачем 05 жовтня 2023 року надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що з відповідачкою було проведено остаточний розрахунок при звільненні. Виплати авансу в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників, в тому числі і відповідачки, були здійснені на підставі наказів товариства № 312 від 25 лютого 2022 року, № 317 від 31 березня 2022 року, № 167ос від 21 квітня 2022 року. Обставини щодо подання відповідачкою заяви про звільнення від 15 серпня 2022 року були предметом розгляду суду у справі № 624/747/22 та відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Відповідачці були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок майбутньої заробітної плати, які нею не було відпрацьовано та не було повернуто. Посилання відповідачки у відзиві на те, що позов підписано неповноважною особою, спростовуються копією довіреності на представництво інтересів позивача, що міститься у матеріалах справи.

13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Харківобленерго», яку в подальшому уточнила, та просила: поновити пропущений термін на оскарження наказу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 877, скасувати наказ № 877к від 26 липня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 146 546,10 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що наказ № 877к від 26 липня 2023 року про її звільнення за прогул з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року є незаконним. АТ «Харківобленерго» мало її заяву про звільнення від 15 серпня 2022 року № 25/8579 у зв`язку з порушенням товариством колективного договору. У зв`язку з тим, що її заява про звільнення не була розглянута товариством, нею було подано позовну заяву до суду у справі № 624/747/22, та ухвалено рішення, яким визнано, що угоди сторін не було, що підтверджує факт порушення відповідачем колективного договору з питання не виплати заробітної плати під час військової агресії рф з 24 лютого 2022 року. Дана справа розглядалась судами першої та апеляційної інстанцій майже рік, та представники товариства були обізнані про підстави її відсутності на роботі.

АТ «Харківобленерго» не надано підтвердження, що нею порушено пункти колективного договору, не надано посадову інструкцію і підтвердження того, що її було ознайомлено з колективним договором та посадовою інструкцією.

Накази № 321 від 25 лютого 2022 року, № 167 ОС від 21 квітня 2022 року та № 316 від 15 березня 2022 року, наказ № 317 від 31 березня 2022 року, а також № 319 від 21 квітня 2022 року, 06 червня 2022 року за № 336, якими було передбачено виплати позачергових авансів, їй не були доведені до відома.

Протиправними тривалими діями роботодавця їй було завдано моральної шкоди. Вона має неповнолітнього сина, який потребує її уваги, однак її стан здоров`я підірваний беззаконним звільненням та приниженням роботодавця, який порушив законодавство.

АТ «Харківобленерго» 23 жовтня 2024 року подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що 22 серпня 2022 року засобами поштового зв`язку ним дійсно було отримано дві заяви ОСОБА_1 , датовані 15 серпня 2022 року, з проханням звільнити її з роботи 16 серпня 2022 року за згодою сторін та у зв`язку з порушенням AT "Харківобленерго" колективного договору і здійснити перерахунок нарахувань по заробітній платі. За результатом розгляду вищезазначених заяв ОСОБА_1 була надана відповідь про те, що припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим, враховуючи дату отримання її заяви, а підстави для проведення перерахунку заробітної плати відсутні. Звільнення ОСОБА_1 з роботи не відбулося. ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про зобов`язання АТ "Харківобленерго" здійснити її звільнення з посади юрисконсульта за угодою сторін, у задоволенні якого рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року у справі № 624/747/22, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року, відмовлено. При розгляді справи судом встановлено, що заробітна плата нараховувалась позивачці за фактично відпрацьовані дні, та поважних причин неявки на роботу ОСОБА_1 не надала, отже у зв`язку з відсутністю її на робочому місці та невиконанням своїх посадових обов`язків товариством правомірно не проведено нарахування та виплату заробітної плати за спірний період. ОСОБА_1 була відсутня на роботі більше року, при цьому не перебувала в простої, трудовий договір з нею не призупинявся, що підтверджується табелем обліку робочого часу та актами про відсутність на роботі за період з 19 жовтня 2022 року - 14 липня 2023 року, що й стало підставою для її звільнення за прогул. Будь-яких повідомлень щодо причин відсутності на роботі з боку ОСОБА_1 не надходило. До початку роботи ОСОБА_1 під особистий підпис було ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці та оплати праці. Відсутність на роботі ОСОБА_1 з безпосереднім керівником не погоджувала, за наданням дозволу не зверталася, про необхідність відсутності на роботі у зв`язку з непередбачуваними обставинами не повідомляла, відсутність на роботі іншим чином не оформлювала. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги пп. 6.18, 6.19, 6.20 Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Харківобленерго», за що передбачена відповідальність п. 9.1 цих Правил, та п п. 4.1, 4.4, 4.5 її посадової інструкції. У зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 пропонувалось надати письмові пояснення, однак їх не надано. До Первинної профспілкової організації Незалежної професійної спілки енергетиків України АТ «Харківобленерго» товариство не зверталось, оскільки у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП не застосовуються. Наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми та супровідний лист про необхідність прибути до АТ «Харківобленерго» для отримання трудової книжки направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням 26 липня 2023 року та отримані нею особисто 15 серпня 2023 року. Таким чином, процедуру припинення трудового договору дотримано. Підстави для поновлення на роботі ОСОБА_1 відсутні. Позивачка за зустрічним позовом не втрачала заробіток, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з товариства середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року первісний позов АТ «Харківобленерго» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,22 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. У задоволенні уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які нею не було відпрацьовано та не було повернуто, тому такі кошти підлягають стягненню з неї на підставі ст. 1212 ЦК України. Звільнення ОСОБА_1 було правомірним, отже підстав для задоволення її зустрічних вимог немає.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити її зустрічні позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не розглянуто її клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Судом не враховано рішення Кегичівського районного суду Харківської області по справі № 624/747/22 за її позовом, яким встановлено, що роботодавець був достеменно обізнаний про відсутність її на робочому місці, так як йому було направлено заяву про звільнення у серпні 2022 року. Безпосередній керівник ОСОБА_3 повідомив, що він не викликав її на робоче місце. Позивач фактично з 22 лютого 2022 року не забезпечував юрисконсульта роботою. У її діях відсутні ознаки прогулу, оскільки вона не виходила на роботу з поважних причин, а саме: побоювання за власне життя і життя її сина внаслідок систематичного обстрілу Харківської області під час воєнного стану; відсутність укриття на робочому місці; подання до АТ «Харківобленерго» 15 серпня 2022 року заяви про звільнення. У матеріалах відсутні докази відібрання у неї письмових пояснень з приводу невиходу на роботу, направлення наказу про звільнення, наказ про припинення/ розірвання трудового договору або такий пункт в оскаржуваному наказі № 877к, який стосується лише застосування дисциплінарного стягнення. Оскарження наказу від 26 липня 2023 року за № 877 к відбулось у межах встановленого законодавством строку з моменту фактичного отримання наказу у відповідь на адвокатський запит.

04 червня 2025 року АТ «Харківобленерго» через систему «Електронний суд» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі більше року, та будь-яких повідомлень щодо причин відсутності на роботі від неї не надходило. У зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 пропонувалось надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі, однак вона їх не надала. ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року до моменту фактичного звільнення не знаходилась у простої, трудовий договір з нею не було призупинено, вона був відсутня на роботі з нез`ясованих причин і не виконувала своєї безпосередньої трудової функції на постійній основі не з вини товариства. Сама по собі обставина введення в Україну воєнного стану не може бути оцінена як поважна причина відсутності на роботі, оскільки відсутні індивідуальні обставини впливу воєнного стану на факт відсутності працівника на роботі. Клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків судом було задоволено. Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказали, що бомбосховище наявне на суміжній території Кегичівського РЕМ та Кегичівського РРЕ АТ "Харківобленерго". До того ж, працівник мав повідомити роботодавця про поважність причин своєї відсутності на роботі. Судом першої інстанції зазначено, що обставини судової справи № 624/747/22 відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Також товариство підтримало доводи свого первісного позову і вказало, що ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання нею позачергового авансу, виданого в рахунок заробітної плати.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 04 грудня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників АТ «Харківобленерго» та ОСОБА_1 отримали в електронних кабінетах 28 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2003 року на підставі власноручної заяви від 05 серпня 2003 року, в якій зазначено про її ознайомлення з посадовими правами та обов`язками, умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, перебувала на посаді юрисконсульта Кегичівського РВЕ відповідно до наказу від 01 вересня 2003 року №3/1223к (а.с. 10 зворот, 11 том 1).

З 26 січня 2021 року ОСОБА_1 перебувала на посаді юрисконсульта Кегичівського району з розподілу електроенергії відповідно до наказу від 26 січня 2021 року № 125 (а.с. 9 зворот -10, том 1, а.с. 178-180 том 1 зустрічної позовної заяви).

Відповідно до табелю обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_1 у лютому 2022 року працювала 10 днів, у березні 2022 року працювала 1 день, у квітні 2022 року була відсутня на роботі, у травні 2022 року працювала 2 дні, у червні 2022 року працювала 10 днів, у липні 2022 року працювала 11 днів, у серпні 2022 року працювала 3 дні, з вересня 2022 року по липень 2023 року була відсутня на роботі (а.с.15 зворот том 1).

Відповідно до наказу № 312 від 25 лютого 2022 року «Про організацію виплати працівникам товариства у лютому 2022 року», виданого в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго», у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, з метою матеріальної підтримки працівників товариства, відповідно до рішення дирекції від 24 лютого 2022 року (протокол № 6), наказано головному бухгалтеру ОСОБА_4 здійснити позачергову виплату авансу в розмірі посадового окладу в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників (а.с. 39 том 1).

Наказами № 317 від 31 березня 2022 року та № 167ос від 21 квітня 2022 року «Про організацію виплати працівникам товариства у березні 2022 року», «Про організацію виплати працівникам товариства у квітні 2022 року», виданими в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго», наказано головному бухгалтеру ОСОБА_4 здійснити позачергову виплату авансу в розмірі 3000,00 грн в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників (а.с. 38 зворот, 40 том 1).

Зі змісту списку співробітників по підприємству АТ «Харківобленерго» на виплату за лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року убачається, що, у тому числі, ОСОБА_1 , табель №71859, РНОКПП НОМЕР_1 було здійснено нарахування до виплати: у лютому у розмірі 13 860,00 грн (а.с. 19 зворот том 1), у березні 2022 року - 3130,00 грн (а.с. 22 зворот том 1), у квітні 2022 року - 3000,00 грн (а.с. 24 зворот том 1), у червні 2022 року - 2520,00 грн (а.с. 26 зворот том 1) та 1579,00 грн (а.с. 28 зворот том 1), за липень 2022 року - 2520,00 грн (а.с. 30 зворот том 1), а також 2209,40 грн (а.с. 32 зворот том 1), у серпні 2022 року - 1510,00 грн (а.с. 34 зворот том 1).

АТ «Харківобленерго» було здійснено виплати працівникам підприємства згідно з платіжними дорученнями № 5229 від 25 лютого 2022 року (а.с. 18 зворот том 1), № 24056 від 30 березня 2022 року (а.с. 20 зворот том 1), № 24057 від 30 березня 2022 року (а.с. 21 том 1), № 24058 від 30 березня 2022 року (а.с. 21 зворот том 1), № від 22 квітня 2022 року (а.с. 23 зворот том 1), № від 07 червня 2022 року (а.с. 36 зворот том 1), № від 22 червня 2023 року (а.с. 25 зворот том 1), № від 07 липня 2022 року (а.с. 27 зворот том 1), № від 22 липня 2022 року (а.с. 29 зворот том 1), № 11767 від 26 липня 2023 року (а.с. 35 зворот том 1), № від 05 серпня 2022 року (а.с. 31 зворот том 1), № від 22 серпня 2022 року (а.с. 33 зворот том 1).

15 березня 2022 року в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго» був виданий наказ № 316 «Про організацію відрахувань із заробітної плати працівників», згідно з яким, у зв`язку з введенням воєнного стану, встановленого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою матеріальної підтримки працівників АТ «Харківобленерго» було прийняте рішення щодо позачергової виплати авансу заробітної плати в розмірі посадового окладу працівникам, працюючим станом на 24 лютого 2022 року (протокол засідання дирекції від 24 лютого 2022 року № 6). Після проведення нарахування заробітної плати працівникам товариства за лютий 2022 року, яке було проведене відповідно до даних «Протоколу затверджених даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року» від 02 березня 2022 року, станом на 01 березня 2022 року утворилася заборгованість працівників перед підприємством внаслідок позачергової виплати авансу за рішенням дирекції від 24 лютого 2022 року № 6. Через технічну та організаційну неможливість отримання від підрозділів окремих табелів обліку робочого часу нарахування заробітної плати за лютий 2022 року працівникам товариства було проведене відповідно до даних «Протоколу затвердження даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року» від 02 березня 2022 року. З метою погашення заборгованості працівників товариства, що утворилася станом на 01 березня 2022 року внаслідок позачергової виплати авансу, та підтвердження даних обліку робочого часу працівників АТ «Харківобленерго» за лютий 2022 року, наказано організувати проведення інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 28 лютого 2022 року та за необхідності здійснити відповідні коригування в бухгалтерському обліку за лютий 2022 року (а.с. 41 том 1).

Наказами в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго» від 21 квітня 2022 року № 319 та від 06 червня 2022 року № 336 з метою погашення заборгованості працівників товариства, що утворилася станом на 01 квітня 2022 року та станом на 01 червня 2022 року внаслідок позачергової виплати авансу наказано внести зміни до наказу «Про організацію відрахувань із заробітної плати працівників» від 15 березня 2022 року № 316, п.1 наказу викладено в такій редакції: організувати проведення інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 31 березня 2022 року та за необхідності здійснити відповідні коригування в бухгалтерському обліку за лютий-березень. За результатами проведеної інвентаризації розрахунків з працівниками станом на 31 березня 2022 року погашення заборгованості працівників по заробітній платі, що виникла внаслідок позачергової виплати авансу, здійснювати шляхом відрахування із заробітної плати таких працівників у порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.39-40 зворот том 1).

22 серпня 2022 року засобами поштового зв`язку АТ «Харківобленерго» було отримано дві заяви ОСОБА_1 , датовані 15 серпня 2022 року (відповідно до штампу Укрпошти були направлені 16 серпня 2022 року), які були адресовані на ім`я в.о. генерального директора AT "Харківобленерго" Логвиненка К.О.: з проханням звільнити її з роботи 16 серпня 2022 року "за згодою сторін та у зв`язку з порушенням AT "Харківобленерго" колективного договору"; та здійснити перерахунок по заробітній платі (а.с. 4, 146 том 1 зустрічної позовної заяви).

За результатом розгляду вищезазначених заяв була надана відповідь від 21 вересня 2022 року № 15-46/3622, якою ОСОБА_1 повідомлено, що припинення трудового договору з нею за п. 1 ст. 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим, оскільки її заява була отримана лише 22 серпня 2022 року, тобто за межами вказаної дати припинення трудового договору. Враховуючи дату отримання заяви, така угода не могла бути належним чином оформлена у визначені у заяві строки, відповідно, підстави для припинення трудового договору були відсутні. Повідомлено, що за 27 травня 2022 року, 03 червня 2022 року, 06 червня 2022 року, 08 червня 2022 року, 24 червня 2022 року, 11 липня 2022 року, 18 липня 2022, 27 липня 2022 року їй було здійснено виплату заробітної плати, підстави для проведення перерахунку заробітної плати за інші дні, вказані у її заяві, відсутні, оскільки відсутні первинні документи, які б підтверджували факт виконання нею функціональних обов`язків за укладеним трудовим договором. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що відсутні правові підстави для видачі трудової книжки (шляхом направлення засобами поштового зв`язку на зазначену у заяві адресу), оскільки вона продовжує перебувати в трудових відносинах з AT "Харківобленерго" (а.с. 12, 176-177 том 1 зустрічної позовної заяви).

З приводу вказаних заяв ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до АТ «Харківобленерго» про визнання дій незаконними шляхом зобов`язання звільнити із займаної посади, стягнення майнової та моральної шкоди. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року у справі № 624/747/22, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року, у задоволенні її позовних вимог відмовлено. При розгляді справи № 624/747/22 судами зазначено, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, адже заробітна плата нараховувалась позивачці за фактично відпрацьовані дні згідно табелів обліку робочого часу. Доказів на спростування даних, вказаних у табелі обліку робочого часу, та поважних причин неявки на роботу ОСОБА_1 не надала. Домовленості про звільнення за згодою сторін не досягли, трудові відносини не припинені (а.с. 184-199 том 1 зустрічної позовної заяви).

ОСОБА_1 ознайомлена з Колективним договором 2021-2022 року, що підтверджується копією листа ознайомлення персоналу Кегичівського РРЕ АТ «Харківобленерго, а також 17 березня 2021 року - з посадовою інструкцією юрисконсульта, що підтверджується її особистим підписом (а.с. 175, 181-183 том 1 зустрічної позовної заяви).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку товариства, які є додатком № 27 до Колективного договору АТ "Харківобленерго" на 2021-2022 рік, визначено вимоги щодо обов`язку працівника знаходження у робочий час на роботі, порядок оформлення відсутності на роботі та його відповідальність за порушення цих правил.

Відповідно до п. 6.19 Правил, якщо працівнику за особистими мотивами необхідно бути відсутнім на робочому місці, він зобов`язаний одержати дозвіл безпосереднього керівника та оформити відсутність на роботі шляхом подачі заяви на ім`я генерального директора з подальшим оформленням наказу по товариству. Пунктом 6.20 Правил визначено, що у разі непередбачених обставин відсутності на роботі (хвороби, догляду за хворим членом родини) працівник зобов`язаний протягом доби повідомити про це безпосереднього керівника та в перший день виходу на роботу після неявки надати документ, що підтверджує поважні причини відсутності на роботі.

Відповідно до п. 9.1 Правил працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, у тому числі за прогул чи відсутність на роботі більше 3 годин протягом робочого дня без поважних причин, а п. 9.2 Правил визначено, що за порушення трудової дисципліни адміністрація застосовує такі дисциплінарні стягнення, як догана або звільнення (а.с.201 том 1 зустрічної позовної заяви).

Згідно актів про відсутність робітника на роботі в період з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі без повідомлення будь-яких причин відсутності (а.с. 149-174 том 1 зустрічної позовної заяви).

У зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 у листі АТ «Харківобленерго» від 16 травня 2023 року № 04-46/2549 пропонувалось надати письмові пояснення (а.с. 147 том 1 за зустрічною позовною заявою).

Наказом від 26 липня 2023 року № 877к ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта Кегичівського РРЕ за прогул без поважних причин за п.4 ч.1 ст.40 КзпП України 26 липня 2023 року (а.с.12 зворот том 1, а.с. 32 зворот - 33 том 1 зустрічної позовної заяви).

З копії повідомлення про нараховані суми працівнику при звільненні згідно ст. 116 КЗпП вбачається, що ОСОБА_1 звільнена 26 липня 2023 року, табель № 71859, оклад 15 661,00 грн, нараховано за невикористану відпустку 1041,38 грн, до видачі на руки 876,33 грн, борг за аванс 14 355,69 грн, залишок боргу з авансу 11 766,32 грн (а.с. 12 том 1).

Як вбачається з роздруківки заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Харківобленерго» станом на липень 2023 року залишок боргу з авансу становить 11 766,32 грн (а.с.16-18 том 1).

Також у списку співробітників по підприємству АТ «Харківобленерго на виплату остаточного розрахунку при звільненні за липень 2023 року вказана ОСОБА_1 , сума до виплати 876,33 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 11767 від 26 липня 2023 року (а.с. 35 зворот - 36 том 1).

З копії листа начальника відділу підбору та обліку персоналу АТ «Харківобленерго» від 26 липня 2023 року № 24-940 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що вона звільнена 26 липня 2023 року за прогул без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України) відповідно до наказу від 26 липня 2023 року № 877к. Оскільки ОСОБА_1 до відділу підбору та обліку персоналу не прибула і не отримала трудову книжку, тому їй необхідно з`явитись за зазначеною адресою для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (а.с.11 зворот том 1).

26 липня 2023 року ОСОБА_1 було направлено поштою вищевказаний лист № 24-940, копію наказу від 26 липня 2023 року № 877к, повідомлення про нараховані суми при звільненні № 15/7-51 від 26 липня 2023 року, яке було вручене останній особисто, що підтверджується копією опису вкладення і трекінгом Укрпошти (а.с. 13 том 1).

28 липня 2023 року АТ "Харківобленерго" направило ОСОБА_1 вимогу № 15-46/4241 про сплату у добровільному порядку на розрахункові рахунки АТ "Харківобленерго" заборгованості з авансу у сумі 11 766,32 грн, що підтверджується накладною та описом вкладення і трекінгом Укрпошти (а.с. 14-15 том 1).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 вказав, що працює в АТ «Харківобленерго» керівником групи експлуатації засобів комерційного обліку. Зазначив, що ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення, і він на ній зробив помітку, що не заперечує, проте рішення про звільнення приймає директор, а не він. Табель робочого часу вів бухгалтер по фактично відпрацьованому часу, він його підписував у період з червня по вересень 2022 року. Особисто не здійснював виклики працівників, які не були на роботі у період початку вторгнення рф, у його підпорядкуванні виключно технічні (виробничі) працівники.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що працює начальником РРЕ в АТ «Харківобленерго». У період звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному, табель обліку робочого часу з моменту початку війни вівся по фактичному виходу на роботу. Чому ОСОБА_1 не ходила на роботу він не знає, жодного дзвінка від неї не було. Раніше сам особисто їй телефонував, але вона не брала трубку, із групою їздили до неї додому, але вона не вийшла. Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці бачив особисто. За період роботи доган у неї не було, але до неї були постійні зауваження за невиконання посадових обов`язків, ухилення від їх виконання, суперечки.

Задовольняючи вимоги за первісним позовом суд першої інстанції виходив із того, що відповідачці були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які нею не було відпрацьовано чи повернуто, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими і підлягають стягненню з неї на користь позивача.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Тлумачення положень вказаної норми дає підстави дійти висновку, що відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства.

Для покриття заборгованості внаслідок позачергової виплати авансу, в тому числі відповідачкою, перед підприємством АТ «Харківобленерго» було видано накази № 316 від 15 березня 2022 року (а.с. 41 том 1), № 319 від 21 квітня 2022 року та № 336 від 06 червня 2022 року (а.с.39-40 зворот том 1), однак через відсутність ОСОБА_1 на роботі покриття заборгованості за сумами авансу, виданого в рахунок заробітної плати, не відбулось.

Щодо правової природи позачергового авансу, виданого в рахунок заробітної плати, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату прані», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена у ст. 2 цього Закону, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додатковою заробітною платою є винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З вищенаведеного вбачається, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до умов оплати праці в АТ «Харківобленерго» визначених у Колективному договорі (п. 2.17) (а.с. 70-71 том 1), заробітна плата виплачується працівникам регулярно, не рідше двох разів на місяць: 22 числа за першу половину місяця, та 7 числа наступного місяця (остаточний розрахунок) за другу половину місяця; розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається відповідно до складених табелів обліку робочого часу за період з 1 по 15 число робочого місяця, але не менше оплати за фактично відпрацьований час в період з 1 по 15 число місяця з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Таким чином, ОСОБА_1 були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які відповідачкою не було відпрацьовано або повернуто. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором (поза визначені п. 2.17 Колективного договору АТ «Харківобленерго» на 2021-2022 роки порядку та строки), та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат.

Враховуючи зазначене, позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки в силу вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, оскільки відповідачкою було отримано вищезазначену суму авансу, виданого в рахунок заробітної плати, яку не було нею повністю погашено чи відпрацьовано, такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ «Харківобленерго» за невідпрацьовані дні отриманого нею позачергового авансу в рахунок заробітної плати в розмірі 11 766,32 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 доводів на спростування рішення суду в частині вимог первісного позову не містить.

Також колегія суддів погоджується й з висновком суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Частиною шостою статті 43 Конституції України закріплено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19, від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20).

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника (див. постанови Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20, від 06 лютого 2023 року у справі № 522/17702/21, від 31 жовтня 2024 року у справі № 948/1077/22).

Отже, прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, що підтверджується складеними позивачем актами.

Про обставини та причини своєї відсутності ОСОБА_1 роботодавця не повідомляла, відсутність на роботі з безпосереднім керівником не погоджувала, за наданням дозволу до нього не зверталась, відсутність на роботі жодним чином не оформлювала, зокрема, не перебувала на лікарняному, у відпустці тощо; дія трудового договору з нею не призупинялась, простій на підприємстві не оголошувався.

У свою чергу роботодавець вживав заходів, направлених на отримання від ОСОБА_1 як порушника трудової дисципліни пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, проте відповідні пояснення роботодавцю вона не надала.

ОСОБА_1 своєї відсутності на роботі у вказаний період не заперечувала, однак посилалась на наявність поважних причин: побоювання за своє життя внаслідок військової агресії рф проти України та запровадження воєнного стану, відсутності укриття на робочому місці, а також подання нею у серпні 2022 року заяви про звільнення за угодою сторін.

Однак, наведені нею причини не можуть бути визнані поважними.

Загальновідомим є той факт, що російська федерація чинить збройну агресію проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено з 24 лютого 2022 року в Україні воєнний стан, який діє і на теперішній час.

Разом з тим, сам по собі факт військової агресії та введення воєнного стану не є поважною причиною невиходу працівника на роботу за відсутності обставин його індивідуального впливу на працівника, та без доведення працівником причинно-наслідкового зв`язку між чиненням збройної агресії проти України та неможливістю прибути на роботу, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у постановах від 27 листопада 2024 року у справі № 552/7015/22, від 25 грудня 2024 року у справі № 163/2546/23, від 09 вересня 2025 року у справі № 760/9573/23.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, чинного на час виникнення спірних правовідносин, смт Кегичівка Харківської області не входить та не входило до переліку територій активних чи можливих бойових дій, не перебувало в окупації.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно Переліку секторів критичної інфраструктури, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 р. № 1109 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 р. № 48), до критичної енергетичної інфраструктури належать об`єкти, які надають послуги, зокрема, з розподілу електричної енергії, що є основним видом діяльності АТ "Харківобленерго" згідно пункту 3.2 його Статуту (а.с. 88-91 том 2), тобто товариство належить до критичної інфраструктури, що вимагає залученості його працівників до роботи навіть у воєнний час.

Рішення ОСОБА_1 як працівника підприємства АТ «Харківобленерго» перебувати у більш безпечному місці є безумовним її правом, але не спростовує факт прогулу, з огляду на відсутність будь-якого оформлення її невиходу на роботу протягом тривалого часу.

Посилання ОСОБА_1 на подання нею у серпні 2022 року заяви на звільнення за угодою сторін також не може бути взято до уваги як поважна причина неявки на роботу у період з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, оскільки 21 вересня 2022 року товариством на адресу ОСОБА_1 направлений лист №15-46/3622, в якому зазначено, що припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 16 серпня 2022 року не є можливим.

З цього приводу ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до АТ «Харківобленерго» про зобов`язання звільнити її із займаної посади, стягнення майнової та моральної шкоди, у задоволенні якого рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2023 року у справі № 624/747/22, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 травня 2023 року, відмовлено (а.с. 184-199 том 1 зустрічної позовної заяви). При цьому, судами установлено, що домовленості про звільнення сторони не досягли, трудові відносини не припинені, ОСОБА_1 не звільнено.

Будучи обізнаною про вказану справу та результати її розгляду у травні 2023 року ОСОБА_1 продовжувала не виходити на роботу без поважних причин аж до її звільнення у липні 2023 року.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що позивач фактично з 22 лютого 2022 року не забезпечував її роботою, а безпосередній керівник ОСОБА_3 не викликав її на робоче місце, факту прогулу не спростовують та не є поважними причинами невиходу на роботу.

Виходячи з наведеного, оскільки ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 19 жовтня 2022 року по 14 липня 2023 року, що підтверджено належними доказами та нею не заперечується, поважність причин відсутності на робочому місці не довела, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «Харківобленерго» правомірно видало наказ про звільнення її на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

З огляду на підтверджену правомірність звільнення ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні її зустрічних позовних вимог про поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що судом не розглянуто її клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спростовуються матеріалами справи, зокрема, протоколами судових засідань, які підтверджують, що вказані свідки судом допитані (а.с. 171-173, 193-194 том 2).

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у матеріалах відсутні докази відібрання у неї письмових пояснень, направлення їй наказу про звільнення, наказ про припинення/ розірвання трудового договору або такий пункт в оскаржуваному наказі № 877к, який стосується лише застосування дисциплінарного стягнення, також спростовуються матеріалами справи, які містять лист АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 від 16 травня 2023 року № 04-46/2549 з пропозицією надати пояснення (а.с. 147 том 1 за зустрічною позовною заявою); опис вкладення у цінний лист, накладну, квитанцію та трекінг поштового відправлення на підтвердження направлення їй копії наказу про звільнення (а.с. 13 том 1); копію наказу від 26 липня 2023 року № 877к про звільнення, резолютивна частина якого чітко передбачає звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин (а.с. 32 зворот - 33 том 1 зустрічної позовної заяви).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовом про оскарження її звільнення, передбачений частиною 2 статті 233 КЗпП України, згідно якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, адже копію наказу про звільнення вона отримала поштою 15 серпня 2023 року (а.с. 13 зворот), а з зустрічним позовом про його скасування і поновлення на роботі звернулась лише 13 жовтня 2023 року. Проте відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі необґрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити через необґрунтованість (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 158/2439/22, від 30 квітня 2025 року у справі № 753/15245/22). Отже, оскільки зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, судом першої інстанції правомірно відмовлено у їх задоволенні з цієї підстави.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, та ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2025 року про відкриття апеляційного провадження було відстрочено їй сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2576,64 грн до ухвалення судового рішення у справі, вказаний судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2576 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 64 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова