Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/6319/25
Провадження № 2/644/3764/25
Рішення

Іменем України

04 грудня 2025 року.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Маркосян М.В.,

за участю секретаря судового засідання Скорик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у володінні майном, скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому заявлено вимогу про усунення перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні та звільненні з- під арешту квартиру АДРЕСА_1 , запис про який внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна, що зареєстровано на підставі постанови державного виконавця Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №14386929 від 13.08.2009 р.

В обґрунтування позову посилається на те, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на спірне майно, було закінчене, згідно відповіді Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Харкові, підстави для продовження існування обтяження відсутні, але оскільки позивачка, яка набула у власність зазначене нерухоме майно, не була учасником справи, за якою було накладено арешт на нерухоме майно, вона не може скасувати накладені обмеження інакше, як шляхом звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 21.07.2025 було відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 23.07.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.11.2025 року. Позивачка з`явилась у судове засідання на 04.11.2025 року, надала відповідні пояснення, представник відповідача у судове засідання не з`явився, до відеоконференції не підключився, вз`язку із чим у судовому засіданні було оголошено перерву до 04.12.2025. У судове засідання 04.12.2025 позивачка не з`явилась, організувати відеоконференцію з представником АТ «КБ «Приватбанк» не вдалося, з технічних причин. У відповідності до ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

У судове засідання позивачі та третя особа не прибули, повідомлялись про судовий розгляд належним чином, відповідачка також в судове засідання не прибула, повідомлялась про судовий розгляд в порядку встановленому ЦПК України.

Отже, на підставі статті 211 ЦПК України розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Третьою особою, Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справу 22.07.2025 року подані пояснення, в яких Індустріальний відділ Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції пояснили, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 14386929, відкрите на підставі ухвали №2-3995/09 виданої Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ 12.08.2009 про накладення арешту на майно (кошти) ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 13411,39 грн. 30.09.2009 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (фактичне повне виконання рішення). Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно із Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/1510/21 від 16.04.2021, з огляду на те, що заявниця ОСОБА_1 не є учасником даної справи, в задоволенні заяви останньої про скасування заходів забезпечення позову , прийнятих ухвалою судді Чорнобука В.І. від 19.05.2009 р. По цивільній справі відмовлено. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Також, відповідачем 30.07.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому АТ "Комерційний банк "Приватбанк" заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в органі ДСВ перебувало виконавче провадження зареєстроване в ЄДРВП за № 14386929 по примусовому виконанню ухвали від 19.05.2009 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-3992/09 про забезпечення позову, вказані заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою суду від 29.12.2009. Вказані в своїй сукупності обставини свідчать, що Міжрайонний відділ ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного МУМЮ (м. Харків) після отримання звернення позивача № 17-Г від 27.01.2020 про зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_2 не було позбавлено можливості вчинити запитувані дії., а отже, на думку відповідача, позов пред`явлений до неналежного відповідача і в зв`язку з цим задоволенню не підлягає.

Взявши до уваги всі зазначені заяви по суті справи, докази, надані сторонами, судом встановлено, що, на примусовому виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 14386929, відкрите на підставі ухвали №2-3995/09 виданої Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ 12.08.2009 про накладення арешту на майно (кошти) ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк».

Позивачка, ОСОБА_1 була співвласником квартири за адресою АДРЕСА_2 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської Ради 17 січня 2000 р. Право власності на квартиру зареєстровано, реєстраційний номер запису П-7-19028 у КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 29 грудня 2000 р. відповідно до свідоцтва про право власності від 25 січня 2000 р. Іншими співвласниками житла були, згідно цього ж свідоцтва, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 11 квітня 2018 року. Чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть від 18 квітня 2007 року. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідо свідоцтва про смерть від 7 вересня 2020 року. Позивачка є, також, опікункою своєї онуки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , вона ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 є спадкоємцями 1/5 частки квартири після смерті ОСОБА_2 . У квітні 2018 року, після смерті ОСОБА_2 , звернулася до 4-ї ХДНК з заявою про прийняття спадщини, - 1/5 частини квартири, що належала ОСОБА_2 . Спадщину не оформили через реєстрацію квартири в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відповідно до інформації нотаріуса про зазначене. Згідно витягу № 24677089 від 15 вересня 2009 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна щодо об`єкта майна, заборонено відчужувати все рухоме майно, і, відповідно, зокрема двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру обтяжень згідно реєстраційного запису: про «вид обтяження: публічне обтяження», «тип обтяження: «арешт рухомого майна». Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.09.2009 року, відомостей про обмеження відчуження - заборону відчуження, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна, квартира АДРЕСА_1 внесена до реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого, обтяжувачем є Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Підставою обтяження є Постанова про відкриття виконавчого провадження Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції №14386929 від 13 серпня 2009 року, державного виконавця про арешт всього рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Боржником в витязі зазначено ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного ВДВС за роз`ясненнями і отримала відповідь №34101 ВДВС від 04.02.2020 року, якою відділом ДВС підтверджено накладення арешту на все майно ОСОБА_2 , а також, що виконавче провадження закінчено 30.09.2009 р. в зв`язку з фактичним виконанням ухвали та, що зняття арешту, накладеного за рішенням суду, як забезпечення позову, відбувається в порядку ст.154 ЦПК України.

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалою судді Чорнобука В.І. від 19.05.2009р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування, заявниця посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її син - ОСОБА_2 , а накладений судом арешт на його майно, позбавляє її можливості прийняти спадщину. За даними Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ухвалою від 19.05.2009р. у справі № 2-3992/09 був накладений арешт на майно (кошти) ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 13 411грн. 39 коп. та виконавче провадження закінчено 30.09.2009 р. у зв`язку з фактичним виконання ухвали суду.

З 12.02.2021р. по 09.04.2021р. згідно довідок архіваріуса суду тривав пошук цивільної справи № 2-3992/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та 09.04.2021р. встановлено, що під номером № 2- 3992/09 в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська значиться інша справа, де ОСОБА_2 не є стороною.

Разом з тим, в провадженні суду перебувала цивільна справа № 2-3995/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та інших відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка передана судді Ткаченко Н.В. 09.04.2021р., в рамках якої і розглядається заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Суд встановив, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалою судді Чорнобука В.І. від 19.05.2009р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості слід відмовити., оскільки ОСОБА_1 не була стороною у справі, за якою було накладено арешт як захід забезпечення позову.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину в зв`язку з наявністю діючого арешту нерухомого майна у виконавчому провадженні, стягувачем за яким є відповідач АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, позивачі, як власники успадкованого майна, позбавлені права на отримання правовстановлюючого документу, який засвідчує їх права, а також на розпорядження таким майном вподальшому.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Ці висновки суду також підтверджені висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду , висловлені у Постанові від 10.01.2024 у справі № 569/6234/22. Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 38 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), на яку послалася заявник в касаційній скарзі, зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання.

Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби та судом у 2009 році на виконання ухвали суду, на даний час виконавчі провадження відсутні однак, арешт, накладений на майно боржника, знято не було.

Також, суд вважає, що позов подано до належного відповідача, адже відомий стягувач у виконавчому провадженні, а, також те, що підстави для обтяження нерухомого майна, яке було накладено за заявою АТ КБ «Приватбанк» наразі відсутні, отже за заявою АТ КБ «Приватбанк» таке обтяження могло бути скасовано, однак відповідач в добровільному порядку заяву до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не подав, що безумовно, є його правом, а не обов`язком. В той же час, Індустріальний ДВС у місті Харків, не є належним відповідачем у цій справі, адже діяло у відповідності до того, які саме документи були подані за для накладення та (або) скасування обтяження у судовій справі № 2-3995/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 .

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ті обставини, що Міжрайонний відділ ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного МУМЮ (м. Харків) після отримання звернення позивача № 17-Г від 27.01.2020 про зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_2 не було позбавлено можливості вчинити запитувані дії є безпідставним, адже стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачає судовий порядок скасування арешту у такому випадку.

Відповідно до правової позиції Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначеної Постанові від 02 лютого 2022 року у справі справа № 607/3269/21, відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, не скасування його при завершенні виконавчого провадження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешт позбавлений можливості захистити своє порушене право власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 212 218, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у володінні майном, скасування арешту нерухомого майна задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні та звільнити з під арешту двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , запис про який внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів рухомого майна, що зареєстровано на підставі постанови державного виконавця Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №14386929 від 13.08.2009р.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (Код , місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д),

Третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Код м.Харків, вул. Кооперативна, 12/14).

Повне судове рішення складене 04.12.2025

Суддя Марина МАРКОСЯН