Справа №472/975/25
Провадження № 22-ц/812/2154/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Венделем Олегом Михайловичем

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Тустановським А.О., повний текст складено 02 жовтня 2025 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 21 серпня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 на засадах строковості, поворотності та платності укладено Договір № 471545-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Зазначений договір підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону.

За умовами зазначеного договору відповідачці було надано кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 18 000 грн. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало відповідачці грошові кошти в розмірі 18000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , яку вона вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

Однак ОСОБА_1 належним чином, тобто повністю не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, лише частково здійснила оплату за кредитним договором в сумі 11 664,15 грн. Станом на 08 серпня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 56 604,99 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 565,13 грн, суми прострочених платежів по процентах - 39 930,54 грн, суми прострочених платежів за комісією - 109,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь кредитну заборгованості в сумі 56 604,99 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за Договором № 471545-КС-002 від 21 серпня 2023 року, що становить 56 604 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 16 565 грн 13 коп., суми прострочених платежів по процентах 39 930 грн 54 коп. та суми прострочених платежів за комісією в розмірі 109 грн 32 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити частково, стягнувши:13 657,43 грн - суму прострочених платежів по тілу кредиту та 13 657,43 грн - суму прострочених платежів по процентах, у задоволенні позовних вимог зі стягнення суми прострочених платежів за комісією в розмірі 109 грн 32 коп. відмовити.

Зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», комісія за видачу кредиту є нікчемною, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року також Постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 755/9486/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та від 06 листопада 2023 року у Справі № 204/224/21, від 10.01.2024 р. у Справі № 727/5461/23 та від 02.06.2025 р. у Справі № 201/2056/22. За такого супутня послуга банку, визначена як надання кредиту, має надаватися клієнту банку безоплатно.

Крім того, у вказаному кредитному договорі № 471545-КС-002 від 21серпня 2023 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, то умова цього договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемною, і сплата вказаної комісії є незаконною, а тому грошові кошти, стягнуті з відповідача в сумі 2 590,88 грн в рахунок погашення комісії, підлягають зарахуванню в погашення заборгованості за тілом кредиту, а позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 109,32 грн. не підлягають задоволенню.

Вказує, що згідно розрахунку заборгованості, 05 вересня 2023 року відповідачем було сплачено 3 900 грн, що узгоджується з Графіком платежів (п. 3.2.3 Кредитного договору), з яких 794,55 грн. було зараховано в погашення платежу за комісію і з 05 вересня 2023 року продовжено нарахування на тіло кредиту 18 000 грн.

Приймаючи до уваги незаконність нарахування комісії, вказана сума 794,55 грн повинна бути зарахована в погашення заборгованості за тілом кредиту, і з 05 вересня 2023 року по 17 вересня 2023 року (наступна сплата) проценти за користування кредитом повинні нараховуватися на тіло кредиту в розмірі 17 205,45 грн. (з розрахунку: 18 000 грн. - 794,55 грн).

А тому за період з 05 вересня 2023 року по 17 вересня 2023 року проценти за користування кредитом складають 2 572,56 грн (з розрахунку: 17 205,45 грн (тіло кредиту) х 1,15013889 % х 13 днів), а не 2 691,39 грн , як нараховано в розрахунку заборгованості, і надлишково нараховані проценти складають 118,83 грн (2.691,39 грн - 2.572,56 грн ).

Згідно розрахунку заборгованості 17 вересня 2023 року відповідачем було сплачено 3 900 грн, що узгоджується з графіком платежів (п. 3.2.3 Кредитного договору), з яких 1001,58 грн було зараховано в погашення платежу за комісію та 207,03 грн в тіло кредиту, і з 18 вересня 2023 року продовжено нарахування на тіло кредиту 17.792,97 грн (18.000 грн - 207,03 грн ).

Вважаючи що нарахування комісії було незаконним, тому вказана сума 1001,58 грн повинна бути зарахована в погашення заборгованості за тілом кредиту, і з 18 вересня 2023 року по 26 вересня 2023 року (наступна сплата) проценти за користування кредитом повинні нараховуватися на тіло кредиту в розмірі 15 878,01 грн (з розрахунку: 17205,45 грн (тіло кредиту з 05 вересня 2023 року) - 1 001,58 грн (сплачене в рахунок комісії) - 118,83 грн (надлишково нараховані і стягнуті відсотки) - 207,03 грн (сума зарахована в тіло кредиту)).

Тому, за період з 18 вересня 2023 року по 26 вересня 2023 року проценти за користування кредитом складають 1 643,57 грн (з розрахунку: 15 878,01 грн (тіло кредиту з 18 вересня 2023 року) х 1,15013889 % х 9 днів), а не 1 841,76 грн , як нараховано в розрахунку заборгованості, і надлишково нараховані проценти складають 198,19 грн (1 841,76 грн -1 643,57 грн).

Згідно розрахунку заборгованості 26 вересня 2023 року відповідачем було сплачено 3 864,15 грн , що узгоджується з графіком платежів (п. 3.2.3 Кредитного договору), з яких 794,55 грн було зараховано в погашення платежу за комісію та 1 227,84 грн в тіло кредиту, і з 27 вересня 2023 року продовжено нарахування на тіло кредиту 16.565,13 грн. (18.000 грн - 207,03 грн - 1 227,84 грн )

Вважаючи нарахування комісії незаконним, вказана сума 794,55 грн повинна бути зарахована в погашення заборгованості за тілом кредиту, і з 27 вересня 2023 року по 05 лютого 2024 року (строк кредитування) проценти за користування кредитом повинні нараховуватися на тіло кредиту в розмірі 13 657,43 грн (з розрахунку: 15 878,01 грн (тіло кредиту з 18 вересня 2023 року) - 794,55 грн (сплачене в рахунок комісії) - 198,19 грн. (надлишково нараховані і стягнуті відсотки) - 1.227,84 грн (сума зарахована в тіло кредиту)).

З урахуванням зазначеного, проценти за користування кредитом за період з 27 вересня 2023 року по 05 лютого 2024 року складають 35 782.47 грн, а не 39 930,54 грн, які стягнуто на користь позивача.

Отже, у даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: за тілом кредиту -13 657,43 грн. та за процентами - 35 782.47 грн.

Крім того, апелянт вважав що розмір залишку заборгованості за процентами за користування кредитом складає 262 % від залишку заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту). Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції*) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. З ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того відповідач самостійно утримує та виховує двох неповнолітніх дітей, при цьому працює прибиральницею Порічанської філії ЦКД Управління ОКМС Веселинівської селищної ради та має щомісячний дохід 2 000 грн , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 18 вересня 2025 року та Довідкою № 840 від 15жовтня 2025 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21 серпня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №471545-КС-002 шляхом обміну повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9980, отриманий ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_2 , що був зазначений нею в анкеті в особистому кабінеті.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 18 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013889 процентів за кожен день користування кредитом, строком на 24 тижнів, тобто до 05 лютого 2024 року.

Комісія за надання кредиту 2700,00 грн ( п.2.3,2.5,2.11 Кредитного договору).

Згідно пункту 3.2.2 кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, внаслідок чого виникає прострочення по кредиту, та строк цього прострочення більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (два відсотки в день), починаючи з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу та до закінчення строку дії договору.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору. У цьому розділі вказані особисті дані позичальника, а також номер електронного платіжного засобу НОМЕР_3 .

Повний номер банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_3 ., вказаний позичальником ОСОБА_1 в анкеті клієнта (а.с.34).

Пунктом 3.2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3.2.3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та перерахував кредитні кошти на банківську картку позичальника 21 серпня 2023 року через платіжний сервіс ТАС РСУ, номер документу 634693400 (а.с.35).

За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . Банком надана виписка по зазначеному рахунку за період з 21 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року (а.с.74-76), яка містить дані про зарахування 21 серпня 2024 року на вказану карту грошових коштів в сумі 18 000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 08 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед товариством становить 56 604 грн 99 коп., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 565,13 грн; суми прострочених платежів по процентах - 39 930,54 грн; суми прострочених платежів за комісією - 109,32 грн.

Крім того із вказаного розрахунку також вбачається, що відповідач частково сплатила кошти за Договором №471545-КС-002 на загальну суму 11664,15 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 604,99 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідачки викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що договір № № 461761-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит) від 19 квітня 2023 року був вчинений сторонами в електронній формі.

Тому на нього поширюються вимоги Закону України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачка ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанцій заперечення щодо укладання нею кредитного договору 21 серпня 2023 року з ТОВ ""Бізнес Позика" та отримання за цим договором кредитних коштів, а також про наявність заборгованості за договором не викладала. Вже при поданні апеляційної скарги заперечувала щодо розміру нарахованої позивачем заборгованості в частині процентів за користування кредитними коштами та комісії (щодо правомірності встановлення та стягнення).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 21 серпня 2023 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" і таке відповідачем не заперечується, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачці, апеляційний суд вважає доведеним факт його укладання. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.2.3 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором, до закінчення (терміну) дії Договору.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання виконала частково, сплативши позивачеві за Договором 11 664,15 грн, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Звертаючись з позовом, ТОВ "Бізнес Позика" просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості станом на 08 серпня 2025 року у загальному розмірі 56 604,99 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 16 565,13 грн; заборгованості за простроченими процентами - 39, 930,54 грн; заборгованості за простроченою комісією за видачу кредиту -109,32 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду першої інстанції скасувати, та частково задовольнити позов ТОВ «Бізнес Позика» зменшивши суму заборгованості за процентами, виходячи із принципу співмірності, та відмовити у стягненні заборгованості з комісії, виходячи з безпідставності її нарахування кредитодавцем.

ТОВ ""БІЗНЕС ПОЗИКА" у цій справі просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами за весь період строку кредитування у загальному розмірі 39 930,54 грн.

При цьому на підтвердження заявленої до стягнення суми процентів за Договором додано розрахунок заборгованості (а. с. 12-16).

Зі змісту Договору і розрахунку заборгованості суд установив, що заявлені до стягнення проценти позивач нарахував за фіксованою стандартною процентною ставкою 1,15013889 % в день за весь період кредитування, тобто з дня укладення Договору - 21 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року - дати поверненя кредиту.

На переконання суду, у цьому випадку обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 39 930,54 за вирахуванням сплаченої комісії.

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами та дійшов висновку про те, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити до 13 657,43 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка виснувала заперечення щодо стягнення судом заборгованості з неї за процентами за користування кредитом та щодо стягнення заборгованості з комісії.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення заборгованості за комісією.

Сторони Договору передбачили сплату позичальником комісії за надання кредиту в сумі 2700 грн. (пункт 2.5).

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про безпідставність нарахування позивачем комісії, колегія суддів враховує наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1,частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачкою одноразово комісії за надання кредиту у розмірі 2700 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідачки, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Аналізуючи умови кредитного договору у цій справі та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», суд апеляційної інстанції приходить висновку про правомірність дій Товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає.

За такого висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення несплаченої суми комісії за надання кредиту є правильним.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування для вирішення вказаного спору висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі 582/202/22, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки вказана постанова прийнята за інших встановлених судами фактичних обставин та наданих сторонами доказів на підтвердження позовних вимог і заперечень проти них.

Щодо стягнення заборгованості по процентам.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.4. Договору стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15013889, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

За такого сторони у справі, яка переглядається, досягли домовленості щодо розміру процентної ставки та порядку нарахування процентів як плати за користування отриманими позичальником кредитними коштами.

Діючими нормами цивільного законодавства не передбачена можливість суду у разі вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором зменшувати розмір визначених сторонами кредитного договору процентів річних, який сплачується позичальником за користування кредитними коштами в період строку кредитування.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки нарахованої позивачем заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, дійшов правильного висновку про її стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що існують підстави для їх зменшення через те, що проценти за користування кредитом за вказаним кредитним договором складають 241% від суми основного зобовязання, що свідчить про їх несправедливість та наявність підстав для зменшення колегія суддів відхиляє.

Так, апелянт в обґрунтування своєї позиції послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та на висновки постанови Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23, однакзазначені в них правові висновки не є застосовними до вирішення спору у справі, яка переглядається, про стягнення процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не може погодитися з посиланнями скаржника на висновки постанови Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, оскільки їх зроблено за інших фактичних обставин, а саме за наявності сплати позичальником істотної суми заборгованості в розмірі 33 488 грн за погодженої суми кредиту в розмірі 20000 грн, у той час як у цій справі позичальник не доводить про погашення суми кредитного боргу та нарахованих відсотків принаймні частково, а лише вказує, що всі суми нарахування відсотків є несправедливим, як явно завищені.

У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, про те, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Тобто наведена позиція Верховного Суду викладена щодо процентів річних, нарахованих як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, а тому не є застосовною до вирішення спору у справі, яка переглядається, про стягнення процентів за користування кредитом.

Більш того, правова позиція в пункті 8.38 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду є неактуальною, внаслідок конкретизації, відповідно до пункту 135 постанови Великої Палати Верховного Судувід 02 липня 2025 року у справі №903/602/24, в частині твердження: «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв,суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

У пункті 5 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» зазначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак у даному випадку спірними є нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами, а не відсотків компенсації у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, чого помилково не врахував апелянт.

При цьому позичальник, укладаючи кредитний договір, самостійно та добросовісно надав оцінку запропонованим умовам кредитування, зважив на можливість їх дотримання з огляду на наявне фінансове становище та на час укладення договору вважав їх прийнятними та вигідними для себе, що й отримало вираження у факті надання згоди на укладення правочину та отримання на його підставі кошів кредиту.

Таким чином за обставин даної справи не можна вести мову про укладення кредитного договору на вкрай невигідних для відповідача умовах.

Оскільки відповідачка не дотримувалася графіку погашення заборгованості, вказане призвело до збільшення суми нарахованих процентів відносно орієнтовної суми, що зазначена у графіку погашення заборгованості.

При цьому згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою нараховані позивачем в межах дії договору, а саме з 21 серпня 2023 року по 05 лютого 2024 року. Загальна сума нарахованих відсотків становить 39930 грн 54 коп, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (05.02 2024 року ) не змінювалася.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, позичальник не виконала в повному обсязі визначені кредитним договором обов`язки по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів в межах строку користування кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачазаборгованості за процентами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, як такого, що ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження і є безпідставними.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Венделем Олегом Михайловичем, залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 02 грудня 2025 року.