441/1994/25 2/441/1152/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"04" грудня 2025 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сороки М.В.,

представників Маїк І.С., Тютько А.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Городок Львівського району Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, просив стягнути з ТОВ «Бадер Україна» на його користь заборгованість по виплаті середнього заробітку згідно трудового договору від лютого 2022 року в розмірі, який у судовому засіданні уточнив - 253 500 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що у лютому 2022 року його було прийнято на роботу у ТОВ «Бадер Україна», а з 04 березня 2022 року він призваний на військову службу по мобілізації на особливий період. Зазначає, що за період його перебування на службі, зокрема до липня 2022 року він отримував, передбачену Законом, виплату середнього заробітну за основним місцем роботи у ТОВ «Бадер Україна», однак починаючи з серпня 2022 року таку виплату відповідачем було припинено й по грудень 2023 року середній заробіток йому не виплачувався. Покликаючись на положення статті 119 КЗпП України, просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 14 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в суді вимоги підтримали, покликаючись на мотиви викладені у позовній заяві та уточнили, покликаючись на положення ст. 119 КЗпП України, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Бадер Україна» Тютько А.Б. у відзиві на позовну заяву від 24 жовтня 2025 року та в суді вимоги заперечив, мотивуючи в основному тим, щоЗаконом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада», відтак виплата середнього заробітку мобілізованому працівнику з липня 2022 року є правом роботодавця, а не обов`язком. Просив у позові відмовити.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оглянувши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно положень статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з лютого 2022 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Бадер Україна».

Із копії військового квитка Серія НОМЕР_1 , посвідчення Серія НОМЕР_2 , довідки першого заступника командира частини начальника штабу Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 видно, що ОСОБА_1 проходить військову службу під час мобілізації та військового стану у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України з 04 березня 2022 року, наказ № 57.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 в суді, із копії Довідки форми ОК-5, Виписок за картковим рахунком АТ «Укрсиббанк» за період з 18 лютого 2022 року по 01 серпня 2022 року убачається, що позивач ОСОБА_1 , будучи призваним 04 березня 2022 року по мобілізації, з лютого 2022 року по липень 2022 року отримував виплату середнього заробітку за основним місцем роботи у ТОВ «Бадер Україна».

Як убачається із матеріалів справи та пояснень представника відповідача ОСОБА_4 в суді виплата середнього заробітку призваному працівнику ОСОБА_1 припинена з серпня 2022 року, у зв`язку із набранням чинності 19 липня 2022 року Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», за позивачем зберігаються місце роботи і посада у ТОВ «Бадер Україна».

19 вересня 2025 року позивачем на адресу відповідача ТОВ «Бадер Україна» надіслано претензію з вимогою поновити виплату середнього заробітку та виплатити суму середнього заробітку за період з серпня 2022 року по грудень 2023 року, однак у задоволенні такої вимоги відповідачем відмовлено, про що ОСОБА_1 надіслано відповідне повідомлення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першої третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44,частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Так, частиною третьоюстатті 119 КЗпП України (у редакції станом на дату призову позивача на військову службу) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом.

Так, з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набрання чинності цим Законом, з 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за такими працівниками відсутні.

Враховуючи наведене, відповідач при припиненні виплати середнього заробітку мобілізованому працівнику ОСОБА_1 , з серпня 2022 року, діяв правомірно.

При цьому, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року не містить приписів щодо його застосування лише до осіб, які призвані після набрання таким чинності.

Враховуючи наведене, а також те, що виплата середнього заробітку працівнику призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період є правом роботодавця, а не обов`язком, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд також враховує ту обставину, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19 липня 2022 року слід застосовувати положення статті 119 КЗпП України у новій редакції, згідно якої нарахування середнього заробітку мобілізованому працівнику є правом, а не обов`язком роботодавця.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору.

У ст. 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Останню виплату середнього заробітку мобілізованому працівнику ОСОБА_1 , відповідачем ТОВ «Бадер Україна» проведено у липні 2022 року, тому (зважаючи на положення ст. 233 КЗпП України) позивач мав звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку у тримісячний строк, тобто до жовтня 2022 року включно. Водночас позов було подано лише у 2025 році.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадер Україна» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.