Справа № 359/3569/25
Провадження № 2/359/2401/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В.,

за участю представника позивача Бабаніна А.М., представника відповідача Петрик А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петрик Віталія Віталійовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат,-

встановив :

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 359/3569/25 за позовом Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат.

На підставі клопотання представника відповідача адвоката Петрик В.В., ухвалою суду від 11 листопада 2025 року провадження у вказаній цивільній справі закрито.

18 листопада 2025 року від представника відповідача - адвоката Петрик В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №359/3569/25 щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, якою просив стягнути з Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 76 000 грн. 00 коп.

20 листопада 2025 року від представника Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» (далі по тексту - ГО «ТІЗ «Зелений маєток») адвоката Бабаніна А.М. до суду надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно яких представник просив суд відмовити у задоволенні заяви враховуючи наступне. Однією з умов для компенсації особі здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи є необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом. Разом з тим, оцінка необґрунтованості заявлених вимог, наявності підстав для їх задоволення судом не здійснювалась, оскільки спір не розглянутий по суті, більш того питання обґрунтованості заявлених вимог буде вирішуватись компетентним судом, у разі звернення позивача з відповідним позовом. Саме лише подання позову у даній справі, провадження у якій закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не може свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову. Подання позовної заяви та ініціювання судового процесу позивачем, не може розцінюватися судом як неправомірні дії позивача, який вважає, що його права порушені відповідачем шляхом несплати членських внесків. У даному випадку звернення позивача з даним позовом саме в порядку цивільного судочинства обумовлено наступними обставинами. У листопаді 2023 року ГО «ТІЗ «Зелений маєток» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з аналогічною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборго-ваності по сплаті членських внесків, якій присвоєно номер судової справи 359/11906/23. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року, що прийнята у справі №359/11906/23 у відкритті провадження відмовлено та роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. З урахуванням указаної судової позиції, на початку 2024 року ГО «ТІЗ «Зелений маєток» звернулось до Господарського суду Київської області з позовами до членів ГО «ТІЗ «Зелений маєток» Болінчука А.П. та ОСОБА_3 з аналогічним цій справі предметом спору, за яким указаним судом були відкриті провадження у справах № 911/1063/24 та № 911/27/24. Рішенням Господарського суду Київської області від 07 березня 2024 року у справі № 911/27/24 позовні вимоги ГО «ТІЗ «Зелений маєток» до ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. Однак, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05 вересня 2024 року рішення Господарського суду Київської області від 07 березня 2024 року у справі № 911/27/24 скасовано, а ухвалою цього ж суду від 16 вересня 2024 року справу №911/27/24 передано за належною юрисдикцією до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року у справі за № 911/27/24, залишеному без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, позовні вимоги ГО «ТІЗ «Зелений маєток» задоволено у повному обсязі та стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість по сплаті членських внесків. Разом з цим, під час розгляду справи №911/1063/24 Господарським судом Київської області враховано висновки Північного апеляційного господарського суду у справі №911/27/24 щодо підсудності цієї категорії справ та ухвалою суду від 23 вересня 2024 року провадження у справі № 911/1063/24 закрито з мотивів, що заявлені вимоги щодо стягнення членських внесків з членів громадської організації підлягають розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства. На даний час справа №359/12631/24 за позовом ГО «ТІЗ «Зелений маєток» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків (тобто з аналогічним предметом спору що й був у справі № 911/1063/24) знаходиться на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області. З урахуванням зазначеної вище судової практики визначення територіальної юрисдикції справ цієї категорії, у березні 2025 року ГО «ТІЗ «Зелений маєток» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , за якою 04 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі № 359/3569/25. Щодо висновку Верховного Суду в справі № 911/583/24, на який відповідач посилається у своїй заяві на підтвердження начебто необґрунтованості дій позивача, то постанова Верховного Суду в цій справі була винесена 28 серпня 2025 року, тобто після подання позивачем позову до ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Отже, відсутність сталої судової практики щодо підсудності цієї категорії справ, а також неодноразова зміна судами підсудності в них, не може свідчити про неправомірні дії позивача, оскільки позивач діяв, враховуючи висновки суду в інших справах. Зважаючи на це, позивач, під час подання до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати членських внесків, не вчинив жодних необґрунтованих дій, а тому, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України, заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 76 000 грн. 00 коп., не підлягає задоволенню.

26 листопада 2025 року від представника відповідача адвоката Петрик В.В. до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення ГО «ТІЗ «Зелений маєток» щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу. Так, представник вказав, що з липня 2022 року існувала чітка правова позиція Верховного Суду щодо підсудності таких спорів господарським судом. Звернення позивача до суду загальної юрисдикції у березні 2025 року, коли така правова позиція вже існувала більше двох років, є свідомим ігноруванням вимог процесуального законодавства та сталої судової практики. В даній справі необґрунто-вані дії позивача полягають не просто у поданні позову, а у свідомому зверненні до не належ-ного суду при наявності чіткої правової позиції вищої судової інстанції щодо підсудності таких спорів та власному досвіді розгляді аналогічних справ у господарських судах.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Петрик В.В. заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивача адвокат Бабанін А.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог.

Суд, заслухавши думку представників сторін, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача - адвоката Петрик В.В., з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 листопада 2025 року ухвалою суду закрито провадження у цивільній справі за позовом Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» до ОСОБА_1 про стягнення за боргова-ності по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат. Вказана ухвала суду набрала законної сили, оскільки в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалась.

18 листопада 2025 року від представника відповідача - адвоката Петрик В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №359/3569/25 щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, якою просив стягнути з ГО «ТІЗ «Зелений маєток» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 76 000 грн. 00 коп.

На підтвердження і обґрунтування понесених стороною витрат суду надано : копію Договору про надання правової допомоги від 22 травня 2025 року; копію Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 22 травня 2025 року; платіжну інструкцію №@2PL248497, платіжну інструкцію №@2PL288753.

Згідно п. 3.1.1 сторони супровід справи у суді першої інстанції є фіксованим і становить - 40 000,00 грн., що сплачується у два етапи: перша частина у розмірі 20 000,00 грн. сплачується Клієнтом до початку надання послуг, друга частина у розмірі 20 000,00 грн. сплачується після завершення стадії підготовчого засідання; участь адвоката у кожному судовому засіданні становить 2 000,00 грн. за кожне засідання в режимі відеоконференції та 4 000,00 грн. за безпосередню участь у залі судового засідання; гонорар успіху у разі відмови позивача від позову, залишення позову без розгляду, закриття провадження з будь-яких підстав, відмови у задоволенні позовних вимог судом - становить 20 000,00 грн.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 4, 5, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

За змістом вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представ-ником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від02 листопада 2022 року у справі №440/296/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивач.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Відповідно сталої правової позиції Верховного Суду Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 905/121/19, від 13 травня 2021 року у справі № 910/16777/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 902/136/21 та від 18 січня 2022 року у справі № 922/2017/17).

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії,що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана),подання клопотання(заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом із аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3)подання завідомо безпідставного позову,позову за відсутності предмета спору або у спорі,який має очевидно штучний характер; 4)необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача(співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик В.В., у заяві про ухвалення додаткового рішення послався на необґрунтованість дій представника позивача ГО «ТІЗ «Зелений маєток», які полягають у зверненні до суду загальної юрисдикції у березні 2025 року, однак з липня 2022 року вже існувала чітка правова позиція Верховного Суду щодо підсудності таких спорів господарським судом. Таке звернення представника позивача, на переконання відповідача, є свідомим ігноруванням вимог процесуального законодавства та сталої судової практики. В даній справі необґрунтовані дії позивача полягають не просто у поданні позову, а у свідомому зверненні до неналежного суду при наявності чіткої правової позиції вищої судової інстанції.

Як зазначає представник відповідача та що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року у справі №911/27/24, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, позов ГО «ТІЗ «Зелений маєток» до ОСОБА_3 задоволено частково.

Даним рішенням встановлено, що з позовом представник позивача 29 грудня 2023 року звернувся до Господарського суду Київської області. Рішенням Господарського суду Київської області від 07 березня 2024 року у справі №911/27/24 позовні вимоги ГО «ТІЗ «Зелений маєток» задоволено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 вересня 2024 року скасовано рішення суду від 07 березня 2024 року та справу передано на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Встановлено, що представник ГО «ТІЗ «Зелений маєток» з позовом до ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області 28 березня 2025 року, тобто під час розгляду Бориспільським міськрайонним судом справи №911/27/24.

Також, постанова Верховного Суду у справі №911/583/24, на яку вказує представник відповідача, як на підтвердження необґрунтованості дій позивача, винесена 28 серпня 2025 року, тобто після звернення 28 березня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 .

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55,124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Також Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18 зробив висновок, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунто-ваними та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі №757/49982/19 зазначено, що виходячи із системного тлумачення положень ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У матеріалах справи відсутні докази, що ГО «ТІЗ «Зелений маєток» вийшло за межі дійсного змісту свого права, звернувшись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат, та того, що таке звернення ГО «ТІЗ «Зелений маєток» до суду з позовом є недобросовісним, що спір виник внаслідок неправомірних дій ГО «ТІЗ «Зелений маєток» .

Сама по собі помилковість позиції представника позивача ГО «ТІЗ «Зелений маєток» адвоката Бабаніна А.М. щодо наявності у останнього права на подачу позову до Бориспільського міськрайонного суду не може вважатися винною поведінкою учасника справи.

З огляду на наведене відсутні підстави для визнання дій ГО «ТІЗ «Зелений маєток» зі звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат, необґрунтованими.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтую-ться. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 259,353 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петрик Віталія Віталійовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом Громадської організації «Товариство індивідуальних забудовників «Зелений маєток» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, 3 % річних та інфляційних втрат, - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткову ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухали суду виготовлено 05 грудня 2025 року.

Суддя Яковлєва Л.В.