Провадження № 2/756/9292/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - КП ВО «Київтеплоенерго») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка виникла станом на 31 серпня 2025 року в розмірі 191050,26 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, теплової енергії, та постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 191050,26 грн.

Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся (не відключался).

З цих підстав позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23 жовтня 2025 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І. С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України.

02 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити КП ВО «Київтеплоенерго» в задоволенні позовних вимог. Застосувати до частини вимог позивача, які заявлені до травня 2018 року наслідки пропуску строку позовної давності. Зауважує, що позовна заява містить недоліки щодо її оформлення в частині завіряння кожного наданого доказу; договір Цесії не завірений належним чином та відсутні додатки до договору, як і докази здійснення розрахунків за договором в підтвердження відступлення права вимоги. До вимог про стягнення пені, неустойки застосовується позовна давність в один рік, тому просить відмовити КП ВО «Київтеплоенерго» в стягненні сум, що знаходяться поза межами строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. До позову долучений витяг з договору (а.с.26).

Також долучений витяг з Додатку №1 до договору цесії в якому під № 46633 ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги до ОСОБА_1 зі заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 13666,45 грн. Відповідно додатку №2, заборгованість ОСОБА_1 за послуги з централізованого гарячого водопостачання становить 20934,91 грн.

Досліджені докази спростовують твердження відповідач про відсутність в матеріалах справи додатків №1 та №2, витяги з яких наявні в матеріалах справи.

Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг, які надає позивач.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними, як споживача, виник обов`язок щодо оплати цих послуг.

Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком заборгованості, який наданий позивачем станом на 31 серпня 2025 року становить 191050,26 грн. з яких:

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13666,45 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 2336,96 грн., три відсотки річних у розмірі 614,43грн.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 20934,91 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 3579,87 грн., три відсотки річних у розмірі 941,21грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15688,76 грн., інфляційна складова боргу - 2682,78 грн., три відсотки річних -705,35грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води 40471,85 грн., інфляційна складова боргу -6920,69 грн., три відсотки річних -1819,57 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21549,68 грн., інфляційна складова боргу -2985,21 грн., три відсотки річних -786,46 грн., пеня - 956,86 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 43111,84 грн., інфляційна складова боргу - 5565,35грн., три відсотки річних - 1445,68 грн., пеня - 1758,91 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1557,02 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку центрального опалення у розмірі 139,37 грн.

Як встановлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, з 2015 року відповідачі жодної оплати за надані ним комунальні послуги з постачання теплової енергії, гарячого водопостачання не здійснювали.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що заборгованість з інфляційних збитків, 3% річних та пені розрахована позивачем за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року.

Що стосується клопотання відповідача ОСОБА_1 поданого у відзиві про застосування до спірних правовідносин пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, суд вважає їх такими, що не підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом, з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період до 02 квітня 2017 року.

З урахуванням вимог діючого законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2025 року, строк позовної давності не пропущений, тому підлягають задоволенню. Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Заборгованість відповідачів за період з липня 2015 року до 02 квітня 2017 року знаходиться поза межами строку позовної давності, тому стягненню не підлягає.

Отже в задоволенні позовних вимог КП ВО «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті за період з липня 2015 року до 02 квітня 2017 року послуги з централізованого опалення у розмірі 9003,61 грн.; а також заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 13349,11 грн, і відповідне нарахування на цю суму заборгованості інфляційне збільшення та 3% річних.

Що стосується заперечень представника відповідача про стягнення 3% річних, інфляційної складової боргу та пені, суд вважає доводи не заслуговують на увагу, через їх невідповідність вимогам діючого законодавства.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року, на період воєнного стану заборонено нарахування та стягнення пені, штрафів, інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасну або неповну оплату за житлово-комунальні послуги. Це означає, що, незважаючи на заборгованість, комунальні служби не мають права нараховувати додаткові суми за прострочення платежів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг, внесено зміни в пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" , викладено в редакції: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Як встановлено судом з розрахунку заборгованості за 3% річних, інфляційних збитків, пенею, наданих позивачем, розрахунок проведений за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, які на період дії військового стану зупинялися. З огляду на те, що територія міста Києва з 01 січня 2024 року по 28 лютого 2025 року не відноситься до територій, визначених у п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206, тому нарахування санкцій за несвоєчасну оплату за комунальні послуги є правомірними, а отже підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

Таким чином, з урахуванням заявлених позивачем вимог та із застосуванням наслідків пропуску позивачем строку позовної давності до частини заявлених вимог, солідарно стягненню з відповідачів підлягає заборгованість за спожиті за період з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги 15154,42 грн : з централізованого опалення у розмірі 4662,84 грн., інфляційні втрати - 885,06 грн, 3% річних - 221,09 грн, та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7585,80 грн.; інфляційні втрати - 1 439,88 грн, 3% річних - 359,75 грн.

Судом перевірено правильність розрахунку заборгованості, який наданий позивачем за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2025 року, суд погоджується із ним, відповідачі не спростували правильність наданого розрахунку заборгованості.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 164130,85 грн за надані житлово - комунальні послуги, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Що стосується доводів відповідач про неналежного оформлення доказів, які містяться в додатках до позовної заяви, суд вважає їх неприйнятними. Як встановлено з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом представник позивача прошив всі додатки долучені до матеріалів справи та скріпив їх підписом уповноваженого представника, що виключає обов`язку затверджувати кожний аркуш додатку окремо, що відповідає Порядоку засвідчення копій документів, визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55). Буде вважатися надмірним формалізмом вимагання засвідчувати кожний аркуш додатку, якщо усі вони прошиті та скріплені підписом представника. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі справа № 761/5894/17.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжної інструкції № 1886 від 17 вересня 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 2602,00 грн, в рівних частках з кожного по 1301,00грн.

Керуючись ст. 2, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274,279,354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ - 40538421, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. площа Івана Франка, 5) заборгованість за надані послуги, яка виникла за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2025 року у розмірі 164130,85 грн та витрати зі сплати судового збору, з кожного по 1301, 00 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421);

Відповідач - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.С. Шролик