Справа №403/705/25 провадження № 2-з/403/14/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Атаманової С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про припинення стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі виконавчого листа №403/684/16-ц від 15 грудня 2016 року, виданого Устинівським районним судом Кіровоградської області, на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 вересня 2016 року і до повноліття дитини. Позовна вимога обгрунтована тим, що з квітня 2020 року по теперішній час син ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем та перебуває на його повному забезпеченні, однак кошти, які позивач сплачує по виконавчому листу ідуть відповідачу та не направлені на потреби і утримання дитини.

Одночасно з предявленням позову до суду ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він прохає суд забезпечити позов про припинення стягнення аліментів шляхом зупинення стягнення аліментів на час розгляду справи в суді на підставі виконавчого документу - виконавчого листа №403/684/16-ц від 15 грудня 2016 року, виданого Устинівським районним судом Кіровоградської області, за виконавчим провадженням, відкритим Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

На обгрунтування необхідності забезпечення позову ОСОБА_1 зазначено про те, що обраний ним вид забезпечення позову не спрямований на порушення прав стягувача аліментів чи порушення прав дитини, а спрямований лише на збереження сум аліментів, що будуть стягнуті з нього на користь відповідача під час судового розгляду справи, та забезпечення права на утримання дитини, яку він фактично утримує. Також у разі задоволення позову у позивача можуть виникнути труднощі з отриманням сум аліментів, якими користується відповідач на власний розсуд під час судового розгляду справи.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №308/8567/20 від 14 червня 2021 року, у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обовязку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява ОСОБА_1 про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі №361/8953/21 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2023 року у cправі № 925/731/18 вказано, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі №908/309/21, від 04 листопада 2021 року у справі №907/416/21 та від 12 січня 2023 у справі №334/9179/21).

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та одночасно подав до суду заяву про забезпечення цього позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа №403/684/16-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх сина ОСОБА_3 , виданого на виконання заочного рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року, що набрало законної сили 04 листопада 2016 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що у позовній заяві ОСОБА_1 предявлено вимогу про припинення стягнення аліментів, які були стягнуті раніше з нього на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду в іншій справі (№403/684/16-ц), яке набрало законної сили та в установленому порядку не скасовано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки недопустимим є забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, а забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів фактично є вирішенням справи без розгляду по суті, що не допускається згідно з вимогами ч.10 ст.150 ЦПК України.

Крім того, судом враховується, що посилання позивача на безпідставність стягнення з нього аліментів на користь відповідача з огляду на перебування сина ОСОБА_3 на його повному утриманні, є обставиною, яка підлягає встановленню саме під час вирішення спору по суті, і не може бути підставою для забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року у справі №565/1607/23, тлумачення п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, враховуючи, що спосіб забезпечення позову, який обраний ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, виданого судом.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 157, 158, 258, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову про припинення стягнення аліментів шляхом зупинення стягнення аліментів на час розгляду справи в суді на підставі виконавчого документу - виконавчого листа №403/684/16-ц від 15 грудня 2016 року, виданого Устинівським районним судом Кіровоградської області, за виконавчим провадженням, відкритим Фортечним відділом державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була в вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя С.Ю.Атаманова