Справа №463/9800/25
Провадження №4-с/463/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року місто Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря Метеллі Б.Б.,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за скаргою військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій державного виконавця,

встановив:

Представник скаржника військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; скасувати постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукицяк А.В. від 27.08.2025 щодо зупинення виконавчого провадження № 78508248 та зобов?язати поновити виконавче провадження.

В обгрунтування скарги представник заявника покликався на те, що виконавче провадження постановою від 03 липня 2025, на підставі виконавчого листа № 463/1973/23, виданого 30.06.2025 Личаківським районним судом м. Львова, державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукицяк Андріаною Володимирівною відкрито виконавче провадження №78508248. Дане виконавче провадження №78508248 було відкрито у зв?язку із тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року у справі №463/1973/23 було задоволено позовну заяву заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в особі держави в інтересах Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення із службового приміщення без надання іншого житла. ОСОБА_1 із займаного службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. ОСОБА_2 із займаного службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукицяк Андріаною Володимирівною від 23.07.2025 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 463/1973/23 від 30.06.2025, була винесена постанова про зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 78508248 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

06.08.2025 вих. №821/1489/01-40 командиром військової частини НОМЕР_1 подано заяву про поновлення виконавчого провадження у зв?язку з відсутністю підстав його зупинення.

25.08.2025 боржником повторно подано заяву про зупинення виконавчого провадження у зв?язку з перебуванням в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

27.08.2025 винесена постанова про зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 78508248, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку з тим, що боржник перебуває в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 240 від 23.08.2025, вважати ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов?язків до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Підставою для зупинення виконавчого провадження державний виконавець зазначила п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - перебування боржника у районі проведення бойових дій. Державний виконавець посилається на наданий боржником витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.08.2025 №240, однак винесена постанова про зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №78508248 є неправомірною та необґрунтованою, оскільки застосування цієї норми до боржника, який перебуває в Сумській області, є безпідставними.

З матеріалів виконавчого провадження не вбачається доказів що підтверджують перебування боржника саме на території, зазначеній п.1. ч.1. ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимушені звернутись до суду з даною заявою.

Представник скаржника військової частини НОМЕР_1 подав заяву про розгляд скарги за його відсутності. Вимоги скарги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала відзив на скаргу, в якому вказала на безпідставність такої Клопотала про розгляд справи за її відсутності.

Представники Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах, Міністерства оборони України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (ч.ч. 1 та 5 статті 26 Закону № 1404-VIII).

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.05.2024 року по справі №463/1973/23 виселено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) із займаного службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Виселено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) із займаного службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Компенсовано Львівській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Постановами Львівського апеляційного суду від 12.11.2024 та 29.05.2025 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року залишено без змін.

Ухвалами Верховного Суду від 28.01.2025 та 07.07.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Судом встановлено, що постановою від 03 липня 2025 року, на підставі виконавчого листа № 463/1973/23, виданого 30.06.2025 Личаківським районним судом м. Львова, державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукицяк Андріаною Володимирівною відкрито виконавче провадження №78508248.

25.08.2025 боржником ОСОБА_1 подано заяву про зупинення виконавчого провадження у зв?язку з перебуванням в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

27.08.2025 винесено постанову про зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №78508248, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку з тим, що боржник перебуває в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 240 від 23.08.2025, вважати ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов?язків до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Звертаючись зі скаргою сторона скаржника покликалась на те, що постанова про зупинення виконавчих дій по виконавчому провадженні ВП № 78508248 є неправомірною та необґрунтованою, оскільки: пункт 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» прямо визначає, що виконавче провадження підлягає зупиненню лише у разі виконання бойових завдань військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Таким чином, застосування цієї норми до боржника, який перебуває в Сумській області, є безпідставними.

Проте, вказані твердження суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Так, за правилами пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З аналізу наведеної правової норми випливає, що існує три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або

2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи

3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення "якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе" застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником "або". Натомість, сполучник "чи" якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник "або", законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби (правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/230, провадження № К/990/15420/23).

Крім цього, в контексті наведених правовідносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на постанову ВП ВС від 12.11.2025

Так, ВП ВС вказала: загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу.

У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.

У пункті 2 Указу Президент України постановив: військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1).

Отже, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм, відповідно і правил пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, приписи пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування боржника, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Більше того, судом встановлено, що звертаючись із клопотанням про зупинення провадження боржник надав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №240 від 23.08.2025, згідно якого полковник ОСОБА_1 є таким, що прибув і приступив до виконання службових обов?язків до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) в районі виконання завдань угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Тобто, згідно з інформації про виконавче провадження, боржником заявлялось прохання про зупинення вчинення виконавчих дій, додавались підтверджуючі документи та ухвалено відповідне рішення постанова від 27.08.2025.

Також, слід зазначити, що виконавець здійснює примусове виконання рішень з обов?язковою участю боржника саме під час виконання виконавчих документів зобов?язального характеру (рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною, рішень про виселення та вселення фізичних осіб та ін.).

Так, судом встановлено наявності тих обставин, які відповідно до умов проходження ОСОБА_1 військової служби унеможливлюють вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78508248.

Суд наголошує на тому, що вчинення таких виконавчих дій, як виселення без надання іншого житлового приміщення, потребує безпосередньої участі боржника ОСОБА_1 , його постійної присутності або систематичної явки. Такі дії можуть перешкоджати проходженню військової служби ОСОБА_1 .

Наведені висновки свідчать про підставність зупинення виконавчого провадження та неможливості одночасного проходження військової служби та вчинення дій щодо виселення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необгрунтованість вимог та недоведеність обставин, на які скаржник посилається як на підставу для задоволення скарги, а тому відмовляє в задоволенні такої в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 18, 19, 34 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 12, 81, 258-261, 353-355, 451 ЦПК України,

постановив:

В задоволенні скарги військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій державного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 03.12.2025.

Суддя І.І. Ціпивко