Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2491/25
Номер провадження 2/299/831/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючий Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони у період з 17.09.2011 року по 05.04.2024 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2025 року розірвано.

Відповідно до Інформаційної довідки № 424667018 від 29.04.2025 року позивачка та відповідач придбали за час шлюбу житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2016 року за реєстровим № 4258, який посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., титульним власником виступає відповідач по справі - ОСОБА_2 .

Оскільки купівля нерухомого майна здійснювалася за спільні кошти сторін, позивачка просить суд визнати за нею та за позивачем по 1/2 частині вказаного будинку та земельної ділянки

У судове засідання позивач не з`явилася, її представник - адвокат Стасюк Ю.П подав заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та вважається належно повідомленим про судовий розгляд на підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачкою до суду не подано.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 17 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Корлівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис N 38.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2024 у справі N 299/539/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 17 вересня 2011 року, який зареєстрований Виконкомі Корлівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис N 38- розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.11.2016 року, відповідач ОСОБА_2 прийняв у власність (купив), цілий житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 .

Відчужуваний будинок, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0722 га (722 кв.м.), кадастровий номер земельної ділянки - :121255600:03:004:0069, що підтверджується Витягом № НВ-016 з државного земельного кадастру про земельну ділянку.

Згідно звіту про оцінку майна, зробленого фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 24 листопада 2016 року, оціночна вартість будинку, що відчужується, становить 137500 сто тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень.

Вказане майно придбано сторонами за період перебування у шлюбі, позивач вважає його спільною сумісною власністю.

Суду не надано доказів наявності між сторонами шлюбного договору чи домовленості стосовно майна про інше.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України.

Згідно зі ст. 60Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України)

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним дошлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним зачас шлюбу, але закошти, які належалиїй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Обставин, вказаних у ст. 57 СК України, щодо придбання майна суду відповідачем, суду не доведено.

Вимогами ст. 71СК України передбачено, зокрема, що неподільні речі присуджуютьсяо дному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини та відсутність доведених належними доказами підстав визнати особистою приватною власністю будь кого з подружжя вказаного майна, суд не знаходить підстав не визнавати майно, що є предметом даного позову, як об`єкт спільної сумісної власності та вважає, що таке підлягає визнанню частковою власністю по за кожним із колишнього подружжя.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити

- Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,722 га, кадастровий номер земельної ділянки, :03:004:0069, цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

- Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,722 га, кадастровий номер земельної ділянки, :03:004:0069, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Леньо В. В.