КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Українця В.В. в м. Київ 15 вересня 2025 року про залишення заяви без розгляду у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Київська міська державна адміністрація, Автокооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2», ОСОБА_3 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила встановити факт, що свідоцтво серія НОМЕР_1 від 07 червня 1999 року про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 08 серпня 2016 року № 518, є правовстановлюючими документами на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 ; що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» за адресою АДРЕСА_1 набула право власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно повідомляла обставини справи, зазначені в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, наводила зміст ч. 2 ст. 315, ст. 317 ЦПК України, пояснювала, що від встановлення фактів, про які просить ОСОБА_1 , залежить виникнення у неї майнового права на розпорядження своїм майном, а саме право продати належний їй на праві власності гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що спір про право щодо гаражного боксу відсутній.

17 липня 2025 року до суду надійшли пояснення заінтересованої особи Київської міської державної адміністрації, у яких адміністрація визнає, що при видачі свідоцтва про право власності на гараж ОСОБА_4 була допущена технічна помилка. Адміністрація з незрозумілих причин не зазначає, що ОСОБА_1 зверталася до КМДА за внесенням виправлень до свідоцтва та отримала відповідь з роз`ясненням, що їй потрібно звернутись до суду з заявою про встановлення юридичного факту в зв`язку з тим, що орган, який видав свідоцтво, на теперішній час не існує, вказана відповідь надана до суду разом із заявою.

При цьому в поясненнях, які надійшли до суду 17 липня 2025 року, КМДА стверджує, що ОСОБА_1 повинна ще була звернутися до органів реєстрації, не зазначаючи конкретного органу та не посилаючись на конкретні норми закону. Тобто твердження КМДА є лише оціночними судженнями, а не підтвердженням наявності спору про право. Ухвала суду від 15 вересня 2025 року ґрунтується лише на вказаних твердженнях КМДА. Суд обмежився формальним цитуванням пояснень КМДА та не зазначив, спір про яке право ним встановлено.

Судом не взято до уваги пояснення представника ОСОБА_1 , не долучено до матеріалів справи докази про те, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса, яка посвідчувала договір купівлі-продажу гаражного боксу від 17 вересня 2020 року.

Також судом не взято до уваги суперечливість процесуальної позиції КМДА, яка призвела до юридичної невизначеності та допущено затягування вирішення важливих для заявника питань.

З викладеного вбачається, що при постановленні ухвали судом порушено норми процесуального права, оскільки при відсутності спору про право залишено заяву ОСОБА_1 без розгляду. Також судом не наведено норм матеріального права, які б встановлювали обов`язок органів реєстрації вносити виправлення в правовстановлюючі документи, які видані іншими органами, та які б підтверджували наявність реального спору про право.

Вважала, що поведінка КМДА прямо суперечить функціям державного органу місцевого самоврядування, а саме захист прав громади, членом якої ОСОБА_1 також являється.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло. Від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, згідно яких, КМДА під час розгляду заяви ОСОБА_1 в суді першої інстанції подавала свої заперечення, які підтримує в повному обсязі, тому просить суд апеляційної інстанції ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства, розгляд справи проводити у відсутності представника КМДА, копію рішення надіслати відповідно до ст. 272 ЦПК України.

В судове засідання 03 грудня 2025 року учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву с про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд першої інстанції виходив із наявності спору про право.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню, є помилковими та передчасними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просила встановити факт, що свідоцтво серія НОМЕР_1 від 07 червня 1999 року про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» за адресою АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 08 серпня 2016 року № 518, є правовстановлюючими документами на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 ; що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» за адресою АДРЕСА_1 набула право власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що 17 вересня 2020 року уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 успадкувала зазначений гаражний бокс після смерті батька ОСОБА_4 , про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

В свою чергу, гаражний бокс належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на гараж багатобоксовий № НОМЕР_4 серія ГБ від 07 червня 1999 року. Свідоцтво про право власності було видано ОСОБА_4 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення (КМДА) від 04 червня 1999 року № 470-С/ГК.

Після набуття ОСОБА_1 права власності на гаражний бокс виявилось, що кооператив, у якому він знаходиться, має назву ГБК «Луговий-2». Натомість в свідоцтві про право власності ОСОБА_4 , в свідоцтві на спадщину та в договорі від 17 вересня 2020 року значиться назва ГБК «Луговий», що є технічними помилками.

Повноваження Головного управління житлового забезпечення (КМДА) та порядок оформлення та видачі свідоцтв визначались в Положенні про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна в м. Києві, що затверджувалось відповідним розпорядженням Київської міської адміністрації в залежності від часу дії чинного законодавства. Зокрема, остання редакція Положення, відповідно до якого Управління було органом, уповноваженим здійснювати оформлення права власності та видавати свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, була затверджена розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27 жовтня 2009 року № 1227.

В той же час, Положенням було встановлено, що у разі допущення орфографічної помилки, неточності запису, невідповідності площі об`єкта, інших обґрунтованих обставин, виявлених після оформлення та видачі заявнику свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості орган, який оформляв право власності, видає наказ (розпорядження) про внесення відповідних змін у це свідоцтво або про видачу нового свідоцтва та анулювання попереднього.

На виконання рішення Київської міської ради від 15 березня 2012 року № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)» від 29 березня 2012 року № 500 «Про здійснення організаційно-правових заходів щодо ліквідації, реорганізації та перейменування структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)» Головне управління житлового забезпечення перейменоване у Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та із 22 січня 2013 року функціонує як структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Крім того, в зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2013 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інших законодавчих актів України» функції щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна покладено на реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві, а з січня 2015 року ці функції здійснюють органи державної реєстрації прав, утворені в установленому законом порядку Міністерством юстиції.

Таким чином, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не має правових підстав для задоволення звернення щодо внесення змін до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 07 червня 1999 року про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс.

Зазначала, що першочергова помилка була здійснена в свідоцтві серії НОМЕР_1 від 07 червня 1999 року про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс, яка в подальшому призвела до внесення невірної інформації в договір. Також кооперативом «Луговий-2» було надано ОСОБА_1 довідку від 12 січня 2023 року про те, що вона є власником гаражного боксу № НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3 , що розташований в Автокооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 .

В зв`язку з зазначеними помилками в назві кооперативу ОСОБА_1 не може в повній мірі володіти та розпоряджатися свою власністю та відсутня законодавчо встановлена процедура виправлення помилок у правовстановлюючих документах, крім як в судовому порядку.

Вказувала, що метою встановлення вищезазначених фактів є набуття можливості вільно розпоряджатися своїм майном, а саме продати належний їй гаражний бокс.

Зазначала, що спір про право щодо гаражного боксу відсутній.

До заяви ОСОБА_1 надано копію свідоцтва про право власності на гараж № НОМЕР_4 серії ГБ від 07 червня 1999 року, копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 від 08 серпня 2016 року, копію договору купівлі-продажу від 17 вересня 2020 року, копію довідки ГБК «Луговий-2» від 12 січня 2023 року № 02/23, якою посвідчено, що ОСОБА_1 є власником гаражного боксу № НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3 у кооперативі «Луговий-2» за адресою АДРЕСА_1 , копію листа КП «Житло-сервіс» Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17 лютого 2023 року № 110/306-187, яким ОСОБА_1 для вирішення питання виправлення помилок у зазначених нею документах рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення; копію листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 02 травня 2025 року з копією наказу Головного управління житлового забезпечення від 04 червня 1999 року № 470-С/ГК.

Заінтересованою особою Київською міською державною адміністрацією до суду подано письмові пояснення, у яких адміністрація просила відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що підставою звернення заявника до суду є технічна описка у правовстановлюючих документах стосовно гаражного боксу. ОСОБА_1 звернулась до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з заявою від 20 березня 2025 року про надання копії наказу Головного управління житлового забезпечення від 04 червня 1999 року № 470-С/ГК на підставі якого видано свідоцтво серія НОМЕР_1 від 07 червня 1999 року про право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс. Разом з тим, до позову не додано доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до органів державної реєстрації прав із заявою про внесення відповідних змін до свідоцтва або про видачу нового свідоцтва та анулювання попереднього, та отримання відмови у вчиненні зазначених дій. За відсутності зазначених доказів вимоги ОСОБА_1 є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Так, у заяві про встановлення факту заявниця зазначає, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2020 року набула право власності на гаражний бокс, однак в зв`язку з наявністю описок у правовстановлюючих документах позбавлена можливості розпорядитися зазначеним майном, проте суд першої інстанції не перевірив її доводи, не встановив і в своїй ухвалі не зазначив, між ким існує спір щодо зазначеного майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для реалізації права власності на вже придбане майно саме по собі не свідчить про наявність спору.

Саме по собі заперечення Київської міської державної адміністрації проти задоволення заяви ОСОБА_1 у наданих до суду письмових поясненнях не свідчить про виникнення між цими особами спору про право.

Виходячи з наведеного, ухвалюючи оскаржуване судове рішення про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції безпідставно пов`язав визначену заявником мету, для якої їй необхідно встановлення юридичного факту, з існуванням спору про право.

При цьому з приводу виправлення помилки заявник зверталася до заінтересованої особи (КМДА) в особі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), за дорученням якого КП «Житло-Сервіс» листом від 17 лютого 2023 року роз`яснило ОСОБА_1 про відсутність у Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повноважень вносити зміни у вказане рішення та рекомендовано встановити такий факт шляхом подання до суду заяви в порядку окремого провадження в частині належності правовстановлюючого документу (а. с. 36).

З огляду на вищенаведену відповідь у листі від 17 лютого 2023 року, у якій КМДА не повідомляло ОСОБА_1 про необхідність звернення до органів державної реєстрації, подальше посилання Київської міської державної адміністрації у наданих до суду письмових запереченнях від 15 липня 2025 року на передчасність вимог ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, враховуючи відсутність доказів звернення заявниці до органів державної реєстрації прав із заявою про внесення відповідних змін до свідоцтва або про видачу нового свідоцтва, та отримання відмови у вчиненні зазначених дій, є суперечливою процесуальною поведінкою, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Крім цього, в оскаржуваній ухвалі судом не наведено норм матеріального права, які б встановлювали обов`язок органів реєстрації вносити виправлення в правовстановлюючі документи, які видані іншими органами, та які б підтверджували наявність реального спору про право.

Апеляційний суд враховує та погоджується зі слушними доводами ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що ухвала від 15 вересня 2025 року ґрунтується лише на письмових поясненнях КМДА, яке заперечувало проти задоволення заяви, формальним цитуванням яких обмежився суд першої інстанції, не зазначивши, спір про яке саме право ним встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив доводи заявника щодо мети встановлення факту, що має юридичне значення, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, та дійшов передчасного висновку про залишення заяви без розгляду.

Відповідно до приписів ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вимоги апеляційної скарги про задоволення заяви ОСОБА_1 задоволенню не підлягають як передчасні, з огляду на те, що по суті заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судом першої інстанції не розглядалась.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, та з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.