ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/619/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Дарницькийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участі секретаря судових засідань Давидюк В.О.,

представника позивача Кирищука В.П.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі №753/155518/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за необліковану електроенергію,

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про відстрочку виконання судового рішення від 19 травня 2025 року у цивільній справі № 753/15518/24 за позовом ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за необліковану електроенергію.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить відстрочити виконання рішення суду у вказаній справі на рік, посилаючись на те, що наразі має скрутне фінансове становище, а також на те, що у її житті відбулися трагічні події, а саме внаслідок ракетного обстрілу м Києва військами російської федерації, який мав місце 28 серпня 2025 року, загинула її мати та була повністю знищена квартира, де мати відповідачки проживала. Відповідачка зазнала матеріальних та моральних страждань, тож наразі не має можливості погасити заборгованість у повному обсязі, а тому просить суд відстрочити виконання судового рішення строком на один рік.

27 листопада 2025 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про відстрочку рішення суду. В обґрунтування заперечень представник позивача зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 435 ЦПК України, рішення суду може бути відстрочене на дванадцять місяців із дня ухвалення рішення. Представник позивача зазначає, що рішення було ухвалено 19 травня 2025 року, постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року рішення було залишено без змін. Таким чином, відповідач не має права отримати відстрочку саме на дванадцять місяців. Також представник позивача зазначив, що відповідачем необґрунтована необхідність у тривалості відстрочення рішення строком саме на дванадцять місяців. Також посилання та те, що загибель матері відповідача та втрата її майна не є належним обґрунтуванням неплатоспроможності відповідача. Таким чином, представник позивача просив суд відмовити відповідачу у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

У судове засідання призначене на 28 листопада 2025 року з`явилася відповідач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Кирищук В.П. ОСОБА_1 підтримала заяву про відстрочку виконання рішення суду, зазначила, що наразі приміщення, заборгованість по якому була предметом спору, продане (на підтвердження чого надала копії відповідних документів). Окрім того, ОСОБА_1 повідомила, що чекає на одержання допомоги від держави у зв`язку із загибеллю матері, а також планує знайти роботу та в подальшому зобов`язується виконувати рішення суду. Представник позивача заперечував щодо задоволення заяви із підстав викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про відстрочення виконання рішення суду, заслухавши пояснення відповідача та заперечення представника позивача, суд дійшов наступного.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 19 травня 2025 року № 753/15518/24 було задоволено позовні вимоги ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за актом про порушення № 000043 від 09 червня 2023 року у розмірі 368 995, 87 грн та судовий збір у розмірі 5534, 94 грн

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року вказане вище рішення суду було залишено без змін.

На даний час рішення суду не виконане.

Заявник просить відтермінувати (відстрочити) виконання вищевказаного рішення суду строком на 12 місяців, вказуючи на скрутне матеріальне становище та непередбачувані події у житті,а саме смерть матері та знищення майна матері внаслідок військових дій.

Суд приймає до уваги ці твердження заявника та вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ч.1 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, зокрема, ст.382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду.

У випадку невиконання рішення суду добровільно, воно підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Завершальною стадією судового провадження на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Згідно ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

Таким чином, відстрочка рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

В рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 р. у справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05.30 год., 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено і він триває по даний час.

У своєму листі № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата (далі ТПП) України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в обґрунтування вимог ОСОБА_1 надала суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (яка є матір`ю відповідачки), копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , у якому зазначено, що причиною смерті ОСОБА_4 є ушкодження внаслідок військових дій при руйнуванні будівлі від ракетного обстрілу.

Окрім того, загальновідомим є факт того, що у ніч з 27 на 28 серпня 2025 року відбувся масований обстріл військами рф території України, зокрема, м Києва, внаслідок чого було повністю зруйновано під`їзд будинку АДРЕСА_1 ( у свідоцтва про смерть ОСОБА_4 місцем смерті зазначена саме ця адреса).

Також суд враховує, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 була власником нежитлових приміщень з № 1 по № 7 в літ А за адресою: АДРЕСА_2 .

17 лютого 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. відкрито виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 966391,52 грн. 8 травня 2025 року приватним виконавцем складено заявку на реалізацію арештованого майна - нежилі приміщення № 1-№ 7 в літ А за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту про реалізацію предмету іпотеки від 18 червня 2025 року нежилі приміщення з № 1 по № 7 в літ А за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_1 передано на реалізацію. Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів від 12 червня 2025 року № 639638 12 червня 2025 року проведено електронні торги з реалізації майна, переможцем визнано ОСОБА_5 . Переможець торгів перерахував кошти за придбане майно у повному обсязі. Постановою від 19 червня 2025 року закінчено виконавче провадження відносно ОСОБА_1 .

Доказів наявності у ОСОБА_1 іншого майна, яке можна б було реалізувати для повернення боргу позивачу, матеріали справи не містять та таких протягом розгляду справи не встановлено. ОСОБА_1 , за її повідомленням, наразі офіційно непрацевлаштована.

Отже, надані докази як окремо, так і в сукупності підтверджують викладені у заяві обставини, неможливість фінансово на сьогодні відповідачу себе забезпечити у зв`язку важким моральним та матеріальним станом, та враховуючи реалізацію належного їй майна у іншому виконавчому провадженні, що є підставою для надання відстрочки виконання рішення відповідно до статті 435 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи доводи заяви, суд доходить висновку, що зазначені заявником доводи законодавчо є підставами для задоволення заяви. Крім того, заявником надано доказів випадку винятковості, який відповідно до вимог статті 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду.

Окрім того, суд бере до уваги твердження представника позивача про те, що немає підстав для відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, оскільки таке рішення було ухвалено 19 травня 2025 року, відповідно до частини п`ятої статті 435 ЦПК України, рішення суду може бути відстрочене на дванадцять місяців із дня ухвалення рішення.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 із врахуванням дати ухвалення рішення суду та фактичного звернення із даною заявою до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 247, 353, 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі №753/155518/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за необліковану електроенергію задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року у справі № 753/15518/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за необліковану електроенергію строком на 1 (один) рік, тобто до 19 травня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.В. Шаповалова