Справа № 464/1984/25 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2597/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шелудько Оксани Олександрівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року в складі судді Мички Б.Р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У березні 2025 року позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 136351 від 08.04.2024 у розмірі 41896, 56 грн та понесених судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.04.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 136351 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 25302.00 грн. Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 4301, 34 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 17,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Відповідно до умов Кредитного договору загальний строк кредитування за цим Договором складає 168 днів з 08.04.2024 (дата надання кредиту) по 23.09.2024. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 240,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/ або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 136351 від 08.04.2024. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 41896, 56 грн. (Додаток №12). Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 та платіжною інструкцією № 4484 від 11 жовтня 2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Розмір заборгованості становить 41896, 56 грн, з яких: 24062, 94 грн - заборгованість по кредиту, 16732, 62 грн - заборгованість за відсотками, 1101, 00 грн - комісія за кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує. За наведених обставин просив позов задовольнити, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 136351 від 08 квітня 2024 року у розмірі 41896, 56 грн, яка складається з: 24062, 94 грн заборгованість за тілом; 16732, 62 грн заборгованість за відсотками та 1101, 00 грн. комісії.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 2422,40 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Шелудько О.О., вважає рішення незаконним.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості.

Так, разом з позовоною заявою ТОВ «ЕЙС» надано виписку з особового рахунку за кредитним договором №136351 на дату його складання. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказано банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволяли суду перевірити правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до надаї довідки взагалі неможливо встановити за якою відсотковою ставкою було нараховано заборгованість, яку суму було внесено боржником та які саме платежі коли саме не були зроблені.

За відсутності доказів, неможливо зробити висновок про належність та достовірність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем.

Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту, то зазначає, що комісія за надання кредиту, згідно п. 2.5 Договору становить 4301,34 грн., однак із змісту безпосередньо кредитного договору взагалі неможливо визначити чи встановити, за які саме послуги стягується комісія. У зв`язку з наведеним, відповідач вважає, що отримання комісійної винагороди в розмірі 4301,34 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.06.2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог ТОВ «ЕЙС» відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «ЕЙС» суд першої інстанції виходив з того, що 08.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 136351 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Зважаючи на отримання ОСОБА_1 коштів та їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню в повністю.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що 08 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 136351 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, сума кредиту складає 25302,00 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 7953,07 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №127976 від 14.01.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 13047,59 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 4301,34 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Відповідно до п. 2.3-2.9.1 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 240,00 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень.

Комісія за надання кредиту складає 4301,34 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 17,00%.

Загальний строк кредитування за договором складає 168 днів з 08 квітня 2024 року (дата надання кредиту) по 23.09.2024 року.

Денна процентна ставка складає 0,5154 % /день.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 2415,29% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 47208,90 грн.

10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №10102024.

За умовами цього договору клієнт відступив, а фактор прийняв право грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників.

На підтвердження переходу права вимоги до відповідача позивач надав Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року.

Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 до позивача перейшло право вимоги за Договором №136351 від 08.04.2024 в сумі 41896,56 грн., з яких 24062,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16732,62 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1101,00 грн. - комісія за надання кредиту.

На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь № 20.1.0.0.0/7-250411/44992- БГ від 18.04.2025 року, згідно якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Також, надано інформацію стосовно фінансового номеру телефону відповідача на який відправлялась інформація про підтвердження операції за платіжною карткою - НОМЕР_3 .

До цієї відповіді банк додав виписку по рахунку за період 08.04.2024 по 13.04.2024, якою підтверджено зарахування 13047,59 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочинуважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Водночас не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Судом встановлено, що договір № 136351 від 0.04.2024 року підписано Райко А.Р. з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором b515b788 08.04.2024 08:49:01.

Отже, позивачем доведено факт укладення 08 квітня 2024 року між ТОВ «Кредіплюс» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 136351 в електронній формі.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Факт перерахунку грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» та випискою по рахунку за період 08.04.2024 по 13.04.2024, з якого вбачається, що на вказаний рахунок 08.04.2024 року зараховано суму 13047,59 грн.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено обставини щодо укладення 08.04.2024 року між ТОВ «Кредіплюс» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 136351. Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договору, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Відповідно до картки обліку виконання договору №136351 від 08.04.2024, складеної ТВОВ «ФК «Кредірлюс», відповідач має заборгованість по кредитному договору № 136351 від 80.04.2024 в розмірі 41896,56 грн, з яких 24062,94 грн. тіло кредиту, 16732,62 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1101,00 грн. комісія.

Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором від 08.04.2024 року про споживчий кредит №136351 позивач надав суду: Договір факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС», Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року.

Надані копії договору та витягу з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «Кредіплюс» кредитним договором.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит №136351 від 0.04.2024, колегія суддів враховує таке.

Так, згідно картки обліку виконання договору №136351 від 08.04.2024, складеної ТВОВ «ФК «Кредіплюс», відповідач має заборгованість по кредитному договору № 136351 від 0.04.2024 в розмірі 41896,56 грн, з яких 24062,94 грн. тіло кредиту, 16732,62 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1101,00 грн. комісія. Як стверджує позивач, до нього перейшло право вимоги на вказану суму, а тому така підлягає стягненню.

Однак, з таким твердженням, колегія суддів повністю погодитись не може, зважаючи на таке.

У пункті 2.4 Договору 136351 від 08.04.2024 передбачено комісію за управління та обслуговування кредиту. Зокрема, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень.

Згідно Картки обліку виконання договору №136351 від 08.04.2024 ТОВ «Креді плюс» нараховано комісії в сумі 1101,00 грн, яка нарахована кожні 14 днів (1 раз на два тижні), вперше 22.04.2024 1 грн., в подальшому з 06.05.2024 по 100 грн.

При цьому у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

10 червня 2017 року набув чинностіЗакон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим уЗаконі України «Про захист прав споживачів`текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятоїстатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів`з набуттям чинностіЗакону України «Про споживче кредитування`залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другоюстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті8 Закону України «Про споживче кредитування`Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимогЗакону України «Про споживче кредитування`та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування`розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування`щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зокрема, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також позивачем, не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 1101,00 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому такі не підлягали задоволенню.

Стосовно розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками, колегія суддів зазначає.

У пункті 2.2.1 індивідуальної частини даного договору сторони погодили надання позичальнику кредит у розмірі 25302,00 грн. 23 травня 2024 року ОСОБА_1 сплатив 2100 грн, частина з яких в сумі 1239,06 грн. була спрямована на погашення тіла кредиту та 860,094 грн. на погашення відсотків.

Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 24063,94 грн. відповідає встановленим обставинам справи. Щодо розміру заборгованості за процентами, то такі нараховані з гідно узгоджених умов Договору, на спростування чого відповідачем не надано жодних доказів, свого контррозрахунку не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» суми заборгованості 40795 грн. 56 коп, з яких 24062,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16732,62 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України зазначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню.

При цьому, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат(ч.13ст.141ЦПК України).

За подання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» сплачено 2422,40 грн., оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають задоволенню частково, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» становить 2358, 74 грн.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3633, грн. 60 коп., з ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 95 грн. 49 коп.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Отже, різниця між понесеними судовими витратами позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 2263 грн. 25 коп. (2358,74-95,49=2263,25).

За таких обставин колегія суддів вважає, що різницю судових витрат, понесених відповідачем, пов`язаних із сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід покласти на позивача ОСОБА_1 в розмірі 2263,25 грн.

За наведених обставин рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року також підлягає зміні в частині стягнення судового збору.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача, то колегія не вбачає підстав для його скасування, враховуючи те, що судом правильно враховано принцип співмірності, складності справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, пояснень та значимості таких дій у справі, пропорційність витрат до предмету спору та обсяг фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, а також того, що ні адвокат, ні позивач не з`являлися в судові засідання.

Керуючись ст.ст 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шелудько Оксани Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Сихівського райнного суду м. Львова від 20 червня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка стягнута із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» за кредитним договором № 136351 від 08 квітня 2024 року з 41896,56 грн. до 40795 (сорок тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень 56 копійок.

Рішення Сихівського райнного суду м. Львова від 20 червня 2025 року в частині визначення розміру судового збору змініти, стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» з 2422,40 грн. до 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три) гривень 25 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2025 року.

Головуючй А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк