Справа № 182/5650/24
Провадження № 2/0182/390/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.11.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація щодо смерті тітки підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке видане Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 25.11.2022 року. Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджені її свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 24.05.1982 року, копією свідоцтва про народження її батька ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 від 17.04.1953 року, копією свідоцтва про народження померлої ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), серії НОМЕР_3 від 28.01.1950 року, та копією свідоцтва про її шлюб, серії НОМЕР_4 від 22.06.1971 року. Після смерті тітки відкрилась спадщина на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1998 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, та грошових вкладів, розміщених в АТ «Банк Кредит Дніпро». Розпорядження щодо належного їй майна спадкодавиця не залишила. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування - заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України). Для оформлення своїх спадкових прав нею була подана заява про прийняття спадщини після смерті тітки до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова О.С. Нотаріус ознайомившись з поданими нею документами, відмовив їй в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що за останнім місцем реєстрації померлої разом з нею був зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв цю спадщину. На підставі постанови приватного нотаріуса від 10.11.2023 року, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та подальшого оформлення спадщини. Для вирішення цього питання рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Оформлення нею спадщини після смерті тітки було обумовлено їх з нею усною домовленістю та тими обставинами, що протягом останніх десяти років до дня смерті ОСОБА_3 вона піклувалась про неї та в усьому їй допомагала. За її проханням купувала ліки, їжу, сплачувала комунальні послуги за квартиру тощо. Вони майже щодня бачились з тіткою, оскільки проживали поруч, телефонували одна одній. Вона до неї завжди ставилась, як до рідної матері, тітка цікавилась її життям і допомагала в скрутний для неї час. З початком війни тітка дуже тяжко переживала ці події, була постійно знервованою і пригніченою. Стан її здоров`я був нестабільний і постійно підвищувався артеріальний тиск. Вона знала номер її сімейного лікаря, якому, в разі потреби, телефонувала для рекомендацій з приводу лікування тітки. Вона завжди була з нею поруч та допомагала, як могла, оскільки в місті Нікополі, окрім неї та її двоюрідної сестри ОСОБА_6 , у неї нікого не було. Її син ОСОБА_2 давно разом з матір`ю не проживає, оскільки ще в 2003 році, на підставі непорозумінь з матір`ю, виїхав з квартири забравши всі свої речі, та більше не повертався туди по сьогоднішній день. З того часу вони родинні відносини між собою не підтримували та не спілкувались. З розповідей тітки, її син ОСОБА_2 тривалий час працював в російській федерації, а після закінчення роботи повертався в Україну, але куди саме, їй не було відомо. Жодного листування та побачення у них з сином не було. Він вже давно не проживає за вказаною адресою і не цікавився життям і здоров`ям матері, не приїжджав до неї, про що підтверджують свідки в складеному Акті від 03.06.2024 року. ОСОБА_6 є двоюрідною сестрою померлої і вона також підтверджує той факт, що відповідач давно вже не проживає за цією адресою і не спілкується зі своєю матір`ю з 2003 року, про нього нічого не відомо: а ні де він працює, а ні де проживає. Під час звернення до нотаріальної контори вона повідомляла нотаріусу інформацію з приводу того, що ОСОБА_2 в квартирі давно вже фактично не проживає і що він лише формально там зареєстрований, але її пояснення не були взяті до уваги, а стали лише підставою для відмови вподальшому в оформленні спадщини. Вважає, що, на підставі наданих нею доказів, пояснень свідків та фотографій, відповідач по справі ОСОБА_2 спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, не прийняв, оскільки вже більше двадцяти років з нею не проживав, що підтверджується Актом від 03.06.2024 року та показами свідків. Аналогічна судова практика відображена в Постанові Верховного Суду України справа № 641/3893/20 від 27.07.2023 року, де судом було зроблено висновок, який ґрунтується на тому, що прийняття спадщини пов`язано із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому, спадкоємцю, який не проживає разом із спадкодавцем, необхідно у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_2 у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався та заяву про прийняття спадщини не подавав, а тому її не прийняв. Весь цей час вона безпосередньо була поруч з тіткою, піклувалась про неї та доглядала за нею. Після її смерті поховала її, відповідно до прийнятих звичаїв та обрядів. За своє життя тітка мала намір зробити розпорядження відносно належного їй майна на її ім`я, але, у зв`язку з розпочатою повномасштабною війною російської федерації проти України, не встигла цього зробити. 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан і було закрито електронні реєстри, в тому числі, й реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстр держгеокадастру, спадковий реєстр та інші. Декілька місяців від початку війни нотаріуси в Україні, в тому числі, в місті Нікополі Дніпропетровської області не працювали. ІНФОРМАЦІЯ_3 її тітка ОСОБА_3 померла. На даний час оформити спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості, а тому, для захисту свого права, звертається до суду з вимогою встановити факт непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлення цього факту вподальшому надасть їй можливість прийняти спадок після смерті тітки ОСОБА_3 та визнати право власності на належне їй майно. Виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин звернулась до суду.

В судовому засіданні 06.11.2025 року позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала і просила суд позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що останній раз двоюрідного брата відповідача по справі бачила років 20-25 тому. Вони з тіткою проживали разом, вона опікувалась нею. Тітка казала їй, що її син працював вахтовим методом десь в росії, де точно, вона не знала. Останній раз відповідач подзвонив матері в 2002 році на її День народження і сказав, що більше до неї не приїде. Більше, дійсно, не приїжджав і не дзвонив. Вона опікувалась тіткою, бо жила поруч з нею, доглядала, купувала ліки тощо. Тітка завжди казала їй, що все її майно залишиться їй. Але так швидко пішла з життя що не встигла розпорядитись майном на її користь.

В судове засідання 07.11.2025 року не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.75).

Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням за останнім відомим місцем реєстрації та проживання (а.с.40) і оголошеннями на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.54, 57, 60)

Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ч.3 ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивачки по справі ОСОБА_3 (а.с.6, 50-52), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджені свідоцтвом про народження позивачки, серії НОМЕР_1 від 24.05.1982 року (а.с.7), копією свідоцтва про народження батька позивачки по справі ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 від 17.04.1953 року (а.с.8), копією свідоцтва про народження померлої ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), серії НОМЕР_3 від 28.01.1950 року (а.с.9), копією свідоцтва про шлюб спадкодавиці, серії НОМЕР_4 від 22.06.1971 року (а.с.10) та численними фото світлинами (а.с.22-23). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.05.1998 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням (а.с.11-12), та грошових вкладів, розміщених в АТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с.13, 38). Розпорядження щодо належного їй майна спадкодавиця не залишила.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування - заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України).

Для оформлення своїх спадкових прав позивачкою була подана заява про прийняття спадщини після смерті тітки до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова О.С.(а.с.42). Нотаріус ознайомившись з поданими нею документами, відмовив їй в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що за останнім місцем реєстрації померлої разом з нею був зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв цю спадщину (а.с.16). На підставі постанови приватного нотаріуса від 10.11.2023 року, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та подальшого оформлення спадщини. Для вирішення цього питання рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Оформлення позивачкою спадщини після смерті тітки було обумовлено, за твердженням позивачки, їх з тіткою усною домовленістю та тими обставинами, що протягом останніх десяти років до дня смерті ОСОБА_3 позивачка піклувалась про неї та в усьому їй допомагала. На прохання спадкодавиці купувала ліки, їжу, сплачувала комунальні послуги за квартиру тощо. Позивачка, майже, щодня бачилась з тіткою, оскільки проживала поруч, телефонувала їй. Позивачка до тітки завжди ставилась, як до рідної матері, тітка цікавилась життям позивачки і допомагала в скрутний для неї час. З початком війни тітка дуже тяжко переживала ці події, була постійно знервованою і пригніченою. Стан її здоров`я був нестабільний і постійно підвищувався артеріальний тиск. Позивачка знала номер сімейного лікаря тітки, якому, в разі потреби, телефонувала для рекомендацій з приводу лікування тітки. Вона завжди була зі спадкодавицею поруч та допомагала, як могла, оскільки в місті Нікополі, окрім позивачки та двоюрідної сестри тітки ОСОБА_6 , у неї нікого не було. Син спадкодавці ОСОБА_2 давно разом з матір`ю не проживає, оскільки ще в 2003 році, на підставі непорозумінь з матір`ю, виїхав з квартири, забравши всі свої речі, та більше не повертався туди по сьогоднішній день. З того часу тітка з сином родинні відносини між собою не підтримували та не спілкувались. З розповідей тітки, її син ОСОБА_2 тривалий час працював в російській федерації, а після закінчення роботи повертався в Україну, але куди саме, їй не було відомо. Жодного листування та побачення у них з сином не було. Він вже давно не цікавився життям і здоров`ям матері, не приїжджав до неї, що підтверджують свідки в складеному Акті від 03.06.2024 року. Під час звернення до нотаріальної контори позивачка повідомляла нотаріусу всю викладену в позовній заяві інформацію, але її пояснення не були взяті до уваги, а стали лише підставою для відмови вподальшому в оформленні спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Однак, матеріали справи (в тому числі, Акт від 03.06.2024 року) та показання свідків підтверджують, що відповідач по справі вже більше двадцяти років зі спадкодавицею не проживав. Тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину в розумінні ст.1268 ЦК України.

Аналогічна судова практика відображена в Постанові Верховного Суду України справа № 641/3893/20 від 27.07.2023 року, де судом було зроблено висновок, який ґрунтується на тому, що прийняття спадщини пов`язано із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою. Тому, спадкоємцю, який не проживає разом із спадкодавцем, необхідно у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався та заяву про прийняття спадщини не подавав, а тому спадщину не прийняв.

Весь цей час позивачка безпосередньо була поруч з тіткою, піклувалась про неї та доглядала за нею. Після її смерті поховала її, відповідно до прийнятих звичаїв та обрядів (а.с.17).

24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан і закрито електронні реєстри, в тому числі, й реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстр держгеокадастру, спадковий реєстр та інші. Декілька місяців від початку війни нотаріуси в Україні, в тому числі, в місті Нікополі Дніпропетровської області не працювали.

Спадкодавиця померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме тоді, коли були закриті реєстри. Тому вчасно оформити спадщину позивачка не змогла. На даний час оформити спадщину через нотаріальну контору вона також не має можливості через реєстрацію свого двоюрідного брата, який з 2003 року разом із своєю матір`ю не проживав, її життям та здоров`ям не цікавився.

Даний факт в судовому засіданні було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона двоюрідна сестра батька позивачки та померлої ОСОБА_3 . ОСОБА_8 від шлюбу мала сина ОСОБА_9 . До 1997 року вона проживала в росії. А коли повернулась в Україну, вони стали часто спілкуватись з ОСОБА_3 , зустрічатись на свята в родинному колі тощо. Десь в 2002 році син ОСОБА_8 ОСОБА_9 поїхав в росію, до цього вони з ним часто конфліктували, бо він не любив працювати. Після того, як ОСОБА_9 виїхав з України, він взагалі перестав спілкуватись з матір`ю: не дзвонив їй, не приїжджав, не писав. ОСОБА_10 попросила свою племінницю ОСОБА_11 доглядати за нею, бо вже не мала гарного здоров`я. ОСОБА_12 приходила до тітки до роботи, після роботи, носила продукти, ліки, викликала лікарів. ОСОБА_12 й ховала тітку за свої кошти. І зараз доглядає за квартирою.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона сусідка ОСОБА_3 . ОСОБА_8 знала років 20. ОСОБА_11 років 4. Познайомилась з ОСОБА_13 , коли ОСОБА_10 хворіла, а ОСОБА_12 за нею доглядала. Про сина ОСОБА_14 нічого пояснити не може, бо вона його ніколи не бачила. ОСОБА_10 колись їй казала, що син поїхав в росію і більше ніяких відомостей про нього не було. ОСОБА_12 й доглядала тітку, і ховала її, і зараз дивиться за квартирою.

Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст..1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

За таких обставин суд вважає, що позивачка відноситься до п`ятої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 івважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити фактнепроживання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 44.2 кв.м., та житловою площею 29.4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на грошові вклади, що знаходяться на рахунках:

- НОМЕР_5 із залишком 638, 82 грн.,

- НОМЕР_6 із залишком 90 000, 08 грн.,

відкритих в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (код РНОКПП НОМЕР_7 ), в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на грошові вклади, що знаходяться на рахунках:

- НОМЕР_8 (дата відкриття НОМЕР_9 ) із залишком 180 000, 08 грн.,

- НОМЕР_10 (дата відкриття НОМЕР_11 ) із залишком 1 595, 95 грн.,

відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (код РНОКПП НОМЕР_7 ), в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал