ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/832/25

Провадження № 22-ц/820/2440/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: апелянтки ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Літвінова Є.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 689/832/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року, у складі судді Мазурчака В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просила зобов`язати ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» реструктуризувати її заборгованість за спожитий газ у сумі 37886,02 гривень строком на 60 місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Через складне матеріальне становище, низький дохід, а іноді взагалі відсутність будь-якого доходу, у неї за період з травня 2022 року по лютий 2025 року виникла заборгованість у сумі 37886,02 грн. Вказувала, що через недостатній страховий стаж вона не отримує пенсію за віком, з січня 2022 року по вересень 2023 року отримувала тимчасову державну соціальну допомогу особам пенсійного віку, які не набули права на пенсію, а з листопада 2023 року і по даний час отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я. З проханням укласти договір про реструктуризацію заборгованості зверталася до відповідача неодноразово, проте отримувала відмову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що лише домовленість сторін (постачальника та споживача) є передумовою для укладення графіку погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Норми Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», який набрав чинності 1 липня 2003 року не поширюють свою дії у часі на правовідносини у майбутньому, тобто їх не можна застосувати до заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року скасувати, задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено норми, на які посилалася позивачка в позовній заяві, суд надав їм неправильну оцінку, не дослідив Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, споживчий газ та електроенергію», не спростував доводи позовної заяви.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянтці строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 07 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Газопостачальна компанія «»Нафтогаз України»вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що позивач не заперечує наявність у неї заборгованості за спожитий природний газ. Згідно з Правилами постачання та статтями 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» зобов`язане постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Твердження позивача щодо протиправності відмови товариства в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ та зобов`язання постачальника укласти відповідний договір вважають необґрунтованими. Зауважує, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи неоплати поточних платежів постачальник має право у порядку, визначеному цим розділом та договором постачання природного газу, припинити або обмежити постачання природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Також зазначає, що позивач у своїй позовній заяві жодним чином не наводить підстав своїх матеріально-правових вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а також не зазначає в чому саме полягає її порушене право та яким чином має відбутись його поновлення. Апелянт ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» - адвокат Літвінов Є.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 жовтня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та довідкою про склад сім`ї.

Відповідно до листа ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 19.03.2025 з 01 травня 2022 року оператор ГТС, включив до реєстру споживачів товариства точку входу/виходу до /з газотранспортної системи за ЕІС-кодом 56ХМ36D78652130Y газифікованого об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 з присвоєним особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Станом на 28 лютого 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за споживачем ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 37886,02 гривень.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 № 559/1605/18 зазначено, що «тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації.

Відтак, положення Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» застосовуються до тих правовідносин, у яких заборгованість виникла на дату набрання законом чинності - 01 липня 2003 року.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 ставить вимогу про застосування реструктуризації заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2022 року по лютий 2025 року, яка складає 37886,02 грн.

Враховуючи, що дія Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» поширюється лише на правовідносини щодо заборгованості, яка виникла станом на 01 липня 2003 року, вказані норми закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли між сторонами.

За умовами ст.5 Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу» від 14.07.2021 № 1639-ІХ, реструктуризації підлягає: заборгованість постачальників природного газу, у тому числі реструктуризована, та операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону: за укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договорами купівлі-продажу природного газу для постачання побутовим споживачам (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), використаного станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за природний газ, переданий НАК «Нафтогаз України» операторам газорозподільних систем за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам природного газу за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили; 2) заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК «Нафтогаз України».

Таким чином, вказані положення Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у цій справі, оскільки позивач не належить до кола суб`єктів, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до зазначеного Закону. Відтак укладення типового договору реструктуризації заборгованості із побутовим споживачем має відбуватися на загальних підставах.

Оскільки ні Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», дія якого не розповсюджується на заборгованість позивача, яка виникла після 2022 року, ні будь-якими іншими нормативно правовими актами не передбачено обов`язку надавачів житлово-комунальних послуг по укладенню (корегуванню) договорів про реструктуризацію боргу за комунальні послуги, та укладення такого договору на певних умовах на борг за спожитий природний газ, що утворився у позивачки, такі правовідносини регулюються між сторонами виключно на договірних засадах.

На підставі викладеного, реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку її здійснення шляхом підписання відповідної угоди або внесення змін до укладеного договору, що є правом сторін та реалізується з урахуванням принципу свободи договору.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд не вправі зобов`язати одну із договірних сторін укласти договір з іншою стороною на певних умовах, такий спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України та суперечить принципу свободи договору, визначеному ч.1 ст.627 ЦК України.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

А. М. Костенко

Т. О. Янчук