ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/1956/25
Провадження № 22-ц/821/2033/25
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Чернякова Марія Андріївна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чернякової Марії Андріївни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на додаткове утримання дітей,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на додаткове утримання дітей.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, щоперебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2018 року було розірвано.

В період перебування у шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до їх повноліття.

Вказує, що останнім часом у дітей виникли проблеми зі здоров`ям, тому вона вимушена звертатись за медичною допомогою до фахівців, в тому числі, у напрямку стоматології, лікарями стоматологами було проведено необхідне лікування. За надані послуги вона сплатила кошти у розмірі 17 700,00 грн.

Позивачка вказує, що самостійно вона позбавлена можливості забезпечити дітей всім необхідним, тому вважає, що батько дітей також повинен приймати участь у їх забезпеченні, витратах, пов`язаних зі здоров`ям та надавати кошти на додаткові витрати на дітей.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь вже понесені нею витрати на лікування дітей у розмірі 8 850,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 6 050 грн, що є половиною витрат, понесених нею на лікування дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що дослідженням та вивченням наданих суду доказів встановлено, що позивачем не повністю підтверджено понесення нею витрат на лікування дітей на вказану нею суму 17 700,00 грн, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 14 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_2 адвокат Чернякова М.А., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необгрунтованим, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом не було критично оцінено посилання позивачки, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні дітей, оскільки відповідач постійно сплачує аліменти, які відраховуються з заробітної плати, а також несе додаткові витрати, пов`язані із придбанням дітям необхідних речей, велосипеду, іграшок, вітає на свята.

Судом не взято до уваги те, що він передавав кошти своїм батькам, щоб вони, у свою чергу, передали їх дітям.

Вказує, що витрати, пов`язані з лікуванням зубів, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, оскільки суду не надано доказів, що вказані витрати викликані особливими обставинами хронічною хворобою, тощо.

Наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу і не спростував того, що платіжна інструкція «ПриватБанку», в якій ОСОБА_1 перераховує кошти в розмірі 4 000,00 грн., ніяким чином не підтверджує, що вказані кошти були перераховані саме на лікування. При цьому, цілі перерахування коштів або призначення платежу не зазначено.

Також не надано документ, який би підтверджував, що дані послуги виконувалися, який їх перелік і скільки вони коштують.

З наданих чеків не зрозуміло, за що кошти сплачувалися і товарний чек не може бути фінансовим документом, який підтверджує оплату лікування, а також не є підтвердженням додаткових витрат, які викликані особливими обставинами.

Вказує, що позивачем не було доведено належними та допустими доказами понесення нею додаткових витрат на дітей, викликаних особливими обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 6.11.2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи ухвалене судом першої інстанції рішення законним і обгрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною, просить відмовити в її задоволенні, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у вказаній справі залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2016 по 20.09.2019, що підтверджується рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу від 20.09.2019.

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , відповідно до якого її батьком є: ОСОБА_2 , а матір?ю ОСОБА_6 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого його батьком є: ОСОБА_2 , а матір?ю ОСОБА_6 .

Судовим наказом, виданим Новоархангельським районним судом Кіровоградської області від 27.06.2019, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 травня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Після фактичного розпаду сім?ї, діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилися проживати з матір?ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Предметом даного спору є стягнення додаткових витрат на дітей.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 зазначено, що «аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей, які пов`язані з витратами на лікування дітей.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що витрати які підлягають стягненню з відповідача, були витрачені позивачем саме на лікування дітей, та врахувавши, що позивачем не повністю підтверджено понесення нею витрат на лікування, дійшов висновку про стягнення з відповідача половини доведеної суми.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є дітьми, у яких є проблеми зі здоров`ям, що підтверджується консультативними висновками лікарів.

На підтвердження розміру понесених додаткових витрат на обстеження, викликані захворюванням дітей сторін, та їх лікування позивачем були надані копії медичних документів, зокрема, витяг з медичної картки хворого ОСОБА_4 ; консультативний висновок лікаря уролога відносно ОСОБА_4 ; та докази понесених додаткових витрат, зокрема, платіжна інструкція на суму 4 000,00 грн; квитанція на суму 600,00 грн; товарний чек від 11.03.2025 на суму 1 200,00 грн; товарний чек від 24.03.2025 на суму 1 200,00 грн; товарний чек від 27.03.2025 на суму 9 700,00 грн; призначення лікаря пацієнту ОСОБА_3 та квитанція на 500,00 грн; призначення лікаря пацієнту ОСОБА_4 та квитанція на 500,00 грн.

При дослідженні наданих позивачем доказів, судом першої інстанції було вірно встановлено, що витрати у розмірі 12 100 грн, які були здійснені з метою проведення лікування доньки ОСОБА_7 , є доведеними.

Колегія зазначає, що вказані витрати хоча і не є життєво необхідними, проте, вони пов`язані з метою покращення життя дитини, а отже, є такими, що викликані особливими обставинами та були понесені саме у зв`язку з потребою у відповідній медичній допомозі дитині, пов`язані з її здоров`ям та покращенням способу життя, а отже, є додатковими витратами та регулюються ст. 185 СК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що витрати, пов`язані зі стоматологічним лікуванням, не були викликані особливими обставинами або хворобою дитини.

Є необгрунтованими посилання скаржника на те, що судом не було критично оцінено посилання позивачки, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні дітей, тому що відповідач постійно сплачує аліменти, які відраховуються з заробітної плати, а також несе додаткові витрати, пов`язані із придбанням дітям необхідних речей, велосипеду, іграшок, вітає на свята, оскільки аліменти з відповідача стягуються в примусовому порядку, утримання дітей є обов`язком обох батьків, а інші твердження скаржника лише вказують на те, що батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки; сплата аліментів за рішенням суду не звільняє платника аліментів від участі в інших витратах, необхідних для покращення здоров`я та розвитку дітей.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги на неприйняття судом до уваги факту передачі відповідачем коштів своїм батькам, щоб вони, у свою чергу, передали їх дітям, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження зазначеного.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами понесення нею додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічною хворобою чи особливим додатковим лікуванням, є безпідставними, оскільки судом вірно встановлено, що позивачем було понесено додаткові витрати на лікування дітей саме у розмірі 12 100,00 грн і згідно норм Сімейного Кодексу України брати участь у додаткових витрат зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, при цьому, не надано доказів про його стан здоров`я чи матеріальний стан, наявність інших утриманців або які свідчать про його неспроможність брати участь у додаткових витратах на дітей.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши із відповідача додаткові витрати, понесені позивачкою, у розмірі 6 050,00 грн.

Інші доводи, наведені стороною відповідача в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди відповідача із висновками суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чернякової Марії Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на додаткове утримання дітей - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков