Справа № 274/8016/25
Провадження № 2/0274/3149/25
Ухвала

про залишення позову без руху

04.12.2025 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів -

встановив:

Адвокат Антонюк О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою, згідно якої просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти за минулий час за період з липня 2023 року до листопада 2025 року у сумі 290 000 грн.

Суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження вважає, що вказана позовна заява не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що однією з вимог позивачки є стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з липня 2023 року по листопад 2025 року.

Стаття 194 Сімейного кодексу України, передбачає можливість призначення аліментів за минулий час.

Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Така можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо раніше аліменти не стягувалися та позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині.

Позивачка, посилаючись на наявність обставини про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, вказує, що вживала заходи для отримання коштів, проте, не посилається на наявність відповідних доказів та не долучає такі до позовної заяви.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою долучено лист-претензію з пропозицією відповідачу добровільно відшкодувати аліменти, який вона направила відповідачу 05.11.2025, тобто безпосередньо перед зверненням до суду. На підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів за період з липня 2023 до 05.11.2025 на жодні докази не посилається.

Відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві зазначається розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачка в позовній заяві вказує, що понесла витрати на написання позовної заяви та збирання доказів в розмірі 3000 грн (доказів на підтвердження зазначених обставин не надає).

Відповідно до вимоги ч. 2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В порушення зазначених вимог, не усі долучені до позовної заяви докази засвідчені належним чином (зокрема і рішення Бердичівського міськрайонного суду у справі №274/3058/23 від 29.06.2023).

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачці строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. 185, 258-261,354 ЦПК України, суддя

постановив:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Надати позивачці строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачці, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М.Вдовиченко