ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1728/25 Номер провадження 22-ц/814/4098/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвокат Плеханова Ігоря Олександра на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 13131 грн. 86 коп., яка утворилася за період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2025 року, та за період з 21 лютого 2019 року по 01 лютого 2025 року індексу інфляції в сумі 1158 грн.83 коп. та 3 % річних в сумі 345 грн. 09 коп. Посилається на те, що відповідачам надавалися послуги з централізованого теплопостачання в кв. АДРЕСА_1 однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання та постачання гарячої води останні виконували не належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість, тому звернувся до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних було задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.01.2019 р. по 01.02.2025 р. в сумі 11627 грн.94 коп., за період 01 березня 2019 року по 01 січня 2025 року індекс інфляції в сумі 1158 грн.83 коп. та за період з 21 лютого 2019 року по 01 лютого 2025 року 3 % річних в сумі 345 грн. 09 коп., а всього 13131 грн.86 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3028 грн., тобто по 1514 грн. з кожного.

З вказаним рішенням суду не погодилась представник ОСОБА_3 адвокат Плеханов І.О. та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 14.08.2025 року повністю та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що, рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Стверджує, що матеріали справи не містять інформації про вибір співвласниками моделі договірних відносин з позивачем та укладення з виконавцем комунальної послуги відповідного договору, а відповідно в залежності від цього укладення індивідуального договору у вигляді публічного договору приєднання. Крім цього матеріали справи також не містять доказів приєднання відповідача до умов договору (акцептування договору) шляхом вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.

Акцентує увагу суду, що наданий позивачем розрахунок вартості послуг на обґрунтування заборгованості відповідача не спирається на таки показники, як показання вузла комерційного обліку теплової енергії будинку, доказів загального обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи та за обсяги теплової енергії, спожитої на потреби безпосередньо опалення приміщення відповідача тощо. Отже такий розрахунок вартості наданих послуг не відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, відтак є необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає апеляційну скаргу відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 14.08.2025 року залишити в силі.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що взаємовідносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачами по наданню послуг з теплопостачання води регулюються нормами чинного законодавства України та Індивідуальним договором про надання послуг.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що слідує із довідок виданих Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб від 05.03.2025 та від 09.04.2025 (а.с.19,30) та є користувачами послуг з теплопостачання.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували, а саме не вносили платежі за послуги з теплопостачання в повному розмірі, у зв`язку з чим за період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2025 року за ними утворилася заборгованість в сумі 11627 грн.94 коп. (а.с.4-6), за період з 01 березня 2019 року по 01 січня 2025 року нараховано індекс інфляції в сумі 1158 грн.83 коп. та за період з 21 лютого 2019 року по 01 лютого 2025 року нараховано 3 % річних в сумі 345 грн. 09 коп., загальна сума заборгованості складає 13131 грн.86 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що слідує із довідок виданих Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб від 05.03.2025 та від 09.04.2025 (а.с.19,30) та є користувачами послуг з теплопостачання.

Тому враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за отримані послуги за адресою: АДРЕСА_2 , так як за період з 01 січня 2019 року по 01 лютого 2025 року за ними утворилася заборгованість в сумі 11627 грн.94 коп. (а.с.4-6), за період з 01 березня 2019 року по 01 січня 2025 року нараховано індекс інфляції в сумі 1158 грн.83 коп. та за період з 21 лютого 2019 року по 01 лютого 2025 року нараховано 3 % річних в сумі 345 грн. 09 коп., загальна сума заборгованості складає 13131 грн.86 коп, тому в даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора визначені ч. 1 ст. 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги.

Доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Плеханова Ігоря Олександра - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : _______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна