Справа № 212/6549/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Зіміна М.В., за участі секретаря судового засідання Пелешенко К.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Долгової Н.В.,

спеціаліста ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

06 червня 2025 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у цивільних стосунках. Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина майже після його народження. Відповідач не цікавиться життям малолітнього сина, не приймає участі в його утриманні та вихованні, аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від доходів відповідача та до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 18 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та зазначила, що вона працює неофіційно, коштів на утримання дитини в неї недостатньо, з дитиною спілкується в телефонному режимі, не відвідує сина, інколи допомагає дитині грошовими коштами.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради у судовому засідання позовні вимоги підтримала та вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.12.2015.

Відповідно до характеристики родини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 3-Г класу Криворізької гімназії №122 КМР, ОСОБА_6 навчається в гімназії з 01.09.2024. Хлопчик виховується батьком ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_4 мати малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , з сім`єю не проживає, місцезнаходження останньої невідомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надала суду свідчення, що позивач є її племінником. Вказала, що відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спочатку були добрими, але потім відносини між сторонами погіршились, відповідач доглядала за сином, а позивач неофіційно працював. В подальшому сторони вживали спиртні напої, дитиною не займались, за дитиною доглядали всі родичі. Протягом останніх 2-3 років малолітній ОСОБА_5 проживає з бабусею. Вказала, що ОСОБА_2 іноді телефонувала дитині.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала, що вона є матір`ю позивача та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що вона забрала до себе онука ОСОБА_9 в 2024 році, коли останній пішов у 2 клас, оскільки звертались педагоги, що дитина погано вчиться та бажали вилучити з родини. Вказала, що вихованням дитини займається вона. ОСОБА_2 надає фінансову допомогу на утримання дитини. ОСОБА_2 спілкується з сином по телефону кожного дня або через день в присутності ОСОБА_7 . Вказала, що ОСОБА_2 не бажає забрати сина ОСОБА_9 до себе.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Так, ОСОБА_4 звертаючись до суду з цим позовом посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям сина, не приймає участі в утриманні і вихованні, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини.

В свою чергу з показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 постійно підтримує з сином зв`язок за допомогою щоденних аудіо- та відеодзвінків.

Також з показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 надає фінансову допомогу на утримання сина.

Окрім цього опитаний у судовому засіданні в присутності спеціаліста ОСОБА_3 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що він проживає з бабусею та дідусем у Миколаївській області. Батько є військовослужбовцем та перебуває на війні. Зазначив, що з мамою він спілкується кожного дня по телефону та по відеозв`язку, мати цікавиться як здоров`я, як справи, як він вчиться, як погуляв. Мама висилає подарунки, вітає зі святами, висилає гроші. Вказав, що з мамою бачиться, коли приїздить в м.Кривий Ріг, вони гуляють на площадці, ходять разом в магазин. В лікарню мати з ним не їздить, оскільки він проживає в Миколаївській області.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, рішенням виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 25.09.2025 за № 880 затверджено Висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що мати ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, не готує його до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Водночас саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини.

З наданого суду висновку вбачається, що не було обстежено умов проживання дитини у бабусі та у батька. Вказаний висновок в цілому базується на згоді ОСОБА_2 з позбавленням її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Водночас органом опіки і піклування не враховано, що відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи наведене суд не погоджується з доводами органу опіки і піклування, викладеними у Висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього у частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Так, суд зазначає, що у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини, а тому слід відмовити у прийнятті визнання відповідачкою позову.

У справі позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог про позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд робить висновок про невстановлення правових підстав для вжиття такого крайнього заходу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина.

Враховуючи те, що вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини позивачем у позовній заяві заявлено як похідну вимогу від позбавлення батьківських прав, та зважуючи на те, що основну позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав залишено судом без задоволення, відтак у задоволенні похідної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Роз`яснити відповідачу, що у разі відсутності реальних змін у її поведінці як матері щодо сина протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-83, 200, 206, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Костя Гордієнка, буд.2, .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної в місті ради, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд.32, .

Повний текст рішення складено та підписано 04 грудня 2025 року.

Суддя: М. В. Зімін