Провадження № 2/344/4994/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польська М.В.

секретаря Соляник Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в квітні 2024р. звернулося в суд із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 79 598 грн. 73 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 . Відповідач свої зобов`язання, як споживач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01.07.2024 р., утворилась заборгованість у розмірі 79 598 грн. 73 коп. з оплати за послуги теплопостачання.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.02.2025 року, ухваленому у справі за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та судових витрат позов задоволено.

25.07.2025 року відповідач ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яку мотивував тим, що винесення рішення дізнався із застосунку Дія. Просив скасувати заочне рішення та призначити до розгляду, оскільки не погоджується із сумою боргу.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25.02.2025 року скасовано, призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження.

23.09.2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позивач не надав підстав до стягнення коштів за теплопостачання, так як відсутній договір на теплопостачання та докази надання відповідних посуг. Зокрема, позивач заявив вимогу до ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позовна вимога заявлена до померлої особи. Вказує, що долучені до матеріалів позову довідки за опалення не є доказами надання відповідної послуги, а містить певні цифрові дані без їх обгрунтування. Зазначає, що позовні вимоги окрім того стосуються стягнень поза межами строку позовної давності.

22.10.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що у разі смерті особи відкривається спадщина, і від спадкодавця до спадкоємців переходять як права так і обов`язки, до померлої особи не позивалися. Послається на те, що між позивачем та відповідачем є фактичні договірні відносини за публічним договором щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг до конкретного багатоквартирного житлового будимнку, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані до житла послуги. Зазначає, що жодних доказів, які свідчили б про те, що послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 надавались неналежним чином або не надавались взагалі, немає. Відповідно наданих розрахунків (за 2008-2024 року) станом на 01.04.2017 року заборгованість за послуги теплопостачання за вказаною адресою становила 16 507,52 грн. Щодо заборгованості, що утворилася за період 02.04.2017 року по 01.09.2024 року її сума становить 63 091,21 грн. та знаходиться в межах строку позовної давності, з врахуванням зупинення строків законом на період дії ковіду та в подальшому воєнного стану. Отже стягнути заборгованість зазначену в позовних вимогах.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, у відповіді на відзив просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак його представник у відзиві на позов просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг постачання теплової енергії та гарячої води.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010 року.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а також є спадкоємцем попереднього власника квартири, що ним і не заперечується.

Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією та гарячою водою, наданою позивачем, отже позивач надавав послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачу, що не спростовано матеріалами справи.

Відповідно до наданих розрахунків за теплоенергію ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 (за 2008-2024 року), в т.ч. і додаткових до відповіді на відзив, з врахуванням заяви сторони відповідача про строки позовної давності, станом на 01.04.2017 року заборгованість за послуги теплопостачання за вказаною адресою становила 16 507,52 грн. Заборгованість, що утворилася за період 02.04.2017 року по 01.09.2024 року її сума становить 63 091,21 грн..

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями. внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року.

З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами).

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.

Таким чином, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності звернення з даними позовними вимогами до суду, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений, ураховуючи зазначене.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2023 року № 755/20602/21, зазначено, що Закон України від 30 березня 2020 року N? 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року, тому позивач в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за комунальні послуги з 02 квітня 2017 року.

Отже, зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, наданою позивачем, отже позивач надавав послуги з теплопостачання відповідачу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Пункт 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Наявність договірних відносин між сторонами у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У силу статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005.

В порушення вимог чинного законодавства України та умов вищезазначеного Договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання, як споживач, виконував неналежним чином, у зв`язку з чим має заборгованість з оплати за послуги з теплопостачання у розмірі 63 091,21 грн., яку позивач просить стягнути та яка знаходиться в межах строку позовної давності (період з 02.04.2017 року по 01.09.2024 року) з врахуванням зупинення строків за законом, а отже вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача з наданих послуг теплопостачання або ж спростування доводів представника позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.

Отже, у суду є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання у вищевказаній сумі, в межах строку позовної давності за заявою відповідача, при цьому, що такі строки він розраховує не вірно, вважаючи їх пропущеними повністю та те, що на переконання відповідача є підстави відмови у задоволенні вимог повністю.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2400,04 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 ЦК України, ст.ст. 13, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-,

В И Р І Ш І И В :

Задовольнити частково позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», місцезнаходження якого: м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, буд.59А, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Таскомбанк» - заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 01.07.2024 у сумі 63 091,21 грн.(шістдесят три тисячі дев`яносто одну гривні 21 копійки).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», місцезнаходження якого: м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, буд.59А, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Таскомбанк» сплачений судовий збір в розмірі 2400,04 грн. (дві тисячі чотириста гривень 04 копійки).

В задоволенні решта вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04 грудня 2025 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА