Справа №: 343/828/18
Провадження №: 2/343/34/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції з представником відповідачки цивільну справу № 343/828/18 за позовом заступника керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради до ОСОБА_1 про припинення права власності та повернення земельних ділянок, загальною площею 1,3616 га, вартістю 374 712,32 гривень,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури Юхман Л.Я.,

представника відповідачки - адвоката Семківа М.Н.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

заступник керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради просить скасувати записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18891283 від 31.01.2017 та № 18830685 від 30.01.2017; ОСОБА_1 повернути у власність територіальної громади Долинської міської ради земельні ділянки: площею 0,4297 га, вартістю 118 253,44 грн, що знаходиться в с. Оболоня урочише "Солотвино", кадастровий номер :01:003:0240, та площею 0,9319 га, вартістю 256 458,88 грн, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0239, а також стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в сумі 5620,69 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 31 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 незаконно оформила право приватної власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,9319 га, кадастровий номер: :01:003:0239, та площею 0,4297 га, кадастровий номер: :01:003:0240, в результаті чого дані земельні ділянки вибули із власності територіальної громади. Згідно з висновками оціночно-земельної експертизи № 4.4-17/18 та № 4.4-16/18 від 26.02.2018, ринкова вартість вказаних земельних ділянок станом на 30.01.2017 могла складати відповідно 256 458,88 грн та 118 253,44 грн. 27 березня 2018 року до Долинського районного суду направлено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, які за попередньою змовою, діючи умисно, шляхом складання завідомо неправдивого документа, склали рішення Оболонської сільської ради № 141-11/2016 від 25 грудня 2016 року, яке є офіційним документом, вказавши, що Оболонська сільська рада вирішила передати у власність ОСОБА_1 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня в урочищі "Солотвино", площею 0,9319 га, кадастровий номер: :01:003:0239, та в АДРЕСА_1 , площею 0,4297 га, кадастровий номер: :01:003:0240, достовірно знаючи, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.12.2016 не відбувалася та відповідне рішення депутатами не приймалося. Після цього в.о. сільського голови с. Оболоня ОСОБА_2 підписала вказане рішення та завірила його відтиском гербової печатки Оболонської сільської ради, надавши статусу офіційного документа. Надалі ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що вказане рішення є підробленим, а внесена до нього інформація є недостовірною, передав його ОСОБА_1 , яка незаконно оформила право приватної власності на вказані земельні ділянки. В ході досудового розслідування кримінального провадження з`ясовано, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.12.2016 не відбувалася, а земельні питання на ній не розглядалися, депутати вказаного органу місцевого самоврядування за прийняття таких рішень та передачу земельних ділянок у власність не голосували. Оскільки земельні ділянки вибули з комунальної власності всупереч вимогам закону, орган місцевого самоврядування допустив бездіяльність з приводу їх повернення у власність громади, тому є підстави для звернення до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні прокурор Юхман Л.Я. підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначила, що, згідно з ухвалою суду від 25.06.2025, суд закрив кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому під час його розгяду було здобуто достатньо доказів, у тому числі і показання свідків, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.12.2016 не відбувалася та рішення про надання земельних ділянок ОСОБА_1 не приймалося, що свідчить про підставність позовних вимог.

Представник відповідачки - адвокат Семків М.Н., який брав участь у розгляді справі в режимі відеоконференції, позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, підстави чого виклав у тому числі і в письмових поясненнях (т. 2 а.с. 79-83), в яких вказав, що, відповідно до вимог ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Тобто підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Якщо припустити, що твердження позивача відповідає дійсності і було відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки відповідачці, то це свідчить про те, що орган місцевого самоврядування не проявив волі на передачу землі й залишається і по даний час її володільцем. Схожа обставина була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 зазначила, що у випадку, якщо власник земельної ділянки залишається її володільцем, для захисту його права застосовується інститут усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Вимога ж про витребування земельної ділянки не є належним способом захисту права власника на земельну ділянку. Вказане свідчить, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, що є окремою підставою для відмови в позові. Крім того, позивачем не враховано, що з 16.01.2020 внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за якими відомості не можна вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності чи скасувати їх.

Щодо доказів, на які посилається прокурор, як на підставу для задоволення позову, а саме ухвалу Долиського районного суду від 25.06.2025 про закриття об`єднаного кримінального провадження щодо обвинуваченних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначив, що, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 24 липня 2025 року у справі № 759/19740/21, обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участі інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціального значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила має обмежуватися даними конкретного провадження. Тобто обставини, встановлені щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , не мають преюдиції у даній цивільній справі, так як відповідачка у кримінальному провадженні не брала участі.

Жодних доказів вчинення останньою будь-яких дій, що суперечили б положенням ст.116, 118 ЗК України або іншим вимогам законодавства України, позивачем не надано, таких у судовому засіданні не здобуто. Рішення Оболонської сільської ради від 25.12.2016, яким його довірительці передано у власність земельну ділянку, площею 1,3616 га, не скасовано, воно є чинним і в судовому порядку не оспорювалося.

Преюдицією у даній справі може слугувати постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2019 та постанова Верховного Суду від 12.06.2020 в аналогічній справі № 343/488/18 щодо цього самого рішення органу місцевого самоврядування. Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що 11 сесія 7 скликання від 25.12.2016 Оболонської сільської ради дійсно проводилась і на ній вирішувались земельні питання.

Крім цього, 15.10.2025 Івано-Франківський апеляційний суд виніс постанову в іншій цивільній справі № 343/1989/19, предметом розгляду якої теж було рішення Оболонської сільської ради від 25 грудня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки». В позові суд першої інстанції відмовив, апеляційний суд залишив рішення без змін.

Щодо підстав винесення рішення 11 сесії 7 скликання Оболонської сільської ради від 25.12.2016 зазначив, що до винесення рішення про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 вже виготовила технічну документацію на дві земельні ділянки. Підставою для виготовлення тех.документації було рішення сесії Оболонської сільської ради від 30.05.20216. В технічній документації міститься висновок від 03.10.2016 про погодження проекту з ДЗК. 06 червня 2016 року за участю Оболонської сільської ради були винесені межі в натурі земельних ділянок, що підтверджується підписом сільського голови та печаткою.

Доводи позивача про те, що депутати Оболонської сільської ради не голосували за прийняття рішень по земельним питанням 25.12.2016 та 27.12.2016, і те, що депутати свідчили про те, що на вказаній сесії вони були відсутні, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі показання вони давали у кримінальному провадженні, порушеному щодо службових осіб цієї ради про зловживання ними службовим становищем, а не щодо питання фактичного вирішення земельних питань депутатами Оболонської сільської ради на сесії. Оголошена ОСОБА_7 та Ю.Зелінській підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 366 КК України, на які посилається прокурор, не є належними та допустимими доказами того, що сесія Оболонської сільської ради 25.12.2016 не проводилася і рішення по земельних питаннях не приймалося. Також доказів визнання рішень цієї сесії незаконними суду не надано.

З урахуванням викладеного, докази вчинення відповідачкою дій, які б суперечили положенням ст. 116, 118 Земельного кодексу України, відсутні. Протиправної поведінки ОСОБА_1 , як набувача земельної ділянки, не встановлено, тому підстав для повернення земельної ділянки немає.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

згідно з постановою Верховного Суду від 30.06.2021, цивільну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

21 серпня 2021 року цивільна справа надійшла до Долинського районного суду Івано-Франківської області.

23 липня 2021 року суддя Монташевич С.М. прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

06 серпня 2021 року прокурор подала заяву про залучення правонаступника та клопотання про зупинення провадження у справі, що у заяві від 25.08.2021 просила вирішувати за її відсутності, оскільки перебуватиме у щорічній відпустці.

13 вересня 2021 року суд замінив позивача Калуську місцеву прокуратуру в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області правонаступником - Калуською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Долинської міської ради, а також продовжив строк проведення підготовчого провадження, про що постановив відповідну ухвалу.

12 жовтня 2021 року суд постановив ухвалу, якою зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 343/356/18 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 1, 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1, 2 ст. 366 КК України.

28 липня 2025 року суд поновив провадження у справі, оскільки 03 липня 2025 року набрала законної сили ухвала у справі № 343/356/18 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 1, 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та призначив підготовче судове засідання, про що постановив відповідну ухвалу.

27 серпня 2025 року прокурор подала клопотання про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності, оскільки вона перебуває на стажуванні, справу просить призначити до розгляду по суті.

Згідно з ухвалою від 28.08.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

15 вересня 2025 року представник відповідачки - адвокат Фединяк Р.В. скерував на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням на військовій службі.

24 вересня 2025 року прокурор, а 19 жовтня 2025 року представник відповідачки - адвокат Семків М.Н. подавали заяви про відкладення розгляду справи, перший - у зв`язку з перебуванням на семінарі, другий - у зв`язку з зайнятістю в кримінальному провадженні та необхідністю в забезпеченні доступу до матеріалів цивільної справи.

28 жовтня 2025 року представник відповідачки - адвокат Семків М.Н. у системі "Електронний суд" сформував заяву про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, яку суд задоволив, про що постановив ухвалу від 28.10.2025.

10 листопада 2025 рку представник відповідачки - адвокат Семків М.Н. у системі "Електронний суд" сформував письмові пояснення.

В судовому засіданні 28.11.2025 після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 05.12.2025 о 11:00.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:

згідно з рішенням Оболонської сільської ради від 30 травня 2016 року № 83-7/2016 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня, а саме: ділянки № НОМЕР_1 площею 0,9319 га на АДРЕСА_1 та ділянки № НОМЕР_2 площею 0,4297 га в урочищі « Солотвино» (т. 1 а. с. 58).

Зазначене рішення сільської ради прийнято за поданою ОСОБА_1 відповідною заявою (т. 1 а. с. 41).

ТОВ «Інформаційно-кадастровий центр» виготовило на замовлення ОСОБА_1 проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,4297 га в урочищі «Солотвино» та 0,9319 га на АДРЕСА_1 , а відділ містобудування та архітектури Долинської районної державної адміністрації 07 вересня 2016 року надав висновки про те, що земельні ділянки розміщені в межах генерального плану, обмежень і обтяжень не виявлено. Вказане підтверджується відповідними проєктами (т 1 а.с. 35-50, 51-65, т. 2 а.с. 98-106).

Рішенням Оболонської сільської ради від 25 грудня 2016 року затверджено проєкт землеустрою земельних ділянок, загальною площею 1,3616 га, для ведення особистого селянського господарства: ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,4297 га, в урочищі «Солотвино», кадастровий номер :01:003:0240, та ділянка АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:0239, та передано вказані земельні ділянки у власність ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 8).

Відповідно до протоколу одинадцятої сесії Оболонської сільської ради від 25 грудня 2016 року, присутніми на засіданні сесії були тринадцять депутатів з чотирнадцяти обраних. Крім того, на засіданні сесії був присутній спеціаліст по землевпорядкуванню. На порядок денний було запропоновано розгляд питання про сільський бюджет на 2017 рік та розгляд заяв громадян, серед яких була і заява ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9-13).

У відповіді на заяву ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року до Оболонської сільської ради зазначено, що сільська рада не згідна з позбавленням ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки. (т. 1 а.с.85).

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованих 16 березня 2018 року, земельна ділянка площею 0,4297 га в с. Оболоня, кадастровий номер :01:003:0240, та земельна ділянка площею 0,9319 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0239, належать ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 32, 33-34).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав частину копій матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 1ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України (т. 1 а.с. 14-31), які, на його думку, підтверджують, що 11 сесія Оболонської сільської ради 25.12.2016 не відбувалася, земельні питання на ній не вирішувалися, а відтак спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності всупереч вимогам закону.

Згідно з ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.06.2025, суд об`єднані в одне провадження матеріали кримінальних проваджень, які внесені до ЄРДР за № 0000064 від 27.01.2018, № 0000146 від 03.03.2018, № 0000194 від 28.03.2018, № 0000297 від 21.05.2018, № 0000316 від 29.05.2018 та № 0000018 від 22.06.2017 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та звільнив обвинувачених від кримінальної відповідальності (т. 2 а.п. 39-42).

Оцінка суду та норми права, які застосував суд:

вислухавши представників сторін, дослідивши докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття цих прав громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02 листопада 2004 року в справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року в справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21).

Під час розгляду справи суд установив, що на одинадцятій сесії 7 скликання депутатами Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області прийняте рішення № 141-11/2016 від 25.12.2016 про затвердження проєкту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку погосподарських будівель і споруд.

Рішення Оболонської сільської ради № 141-11/2016 від 25.12.2016, яким відповідачці передано у власність спірну земельну ділянку, не скасоване і є чинним. Також доказів визнання рішень цієї сесії незаконними суду не надано.

При цьому суд уважає безпідставним посилання прокурора на те, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.12.2016 не відбувалася та рішення про надання земельних ділянок ОСОБА_1 не приймалося, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Показання ж свідків, які надані в рамках кримінального провадження, на які посилається прокурор, не є належними та допустимими доказами того, що сесія Оболонської сільської ради 25.12.2016 не проводилася, оскільки доказів визнання рішень цієї сесії незаконними суду не надано. Більше того, об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, на докази з якого посилається прокурор, суд закрив у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, вказаних осіб звільнив від кримінальної відповідальності, будь-яку оцінку як їхнім діям, так і показанням допитаних свідків чи іншим доказам не давав.

Тобто ОСОБА_1 відповідно до чинного на час державної реєстрації земельних ділянок законодавства на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування зареєструвала право власності на передані їй у власність земельні ділянки, площею 0,4297 га в урочищі «Солотвино» в с. Оболоння, кадастровий номер :01:003:0240, та площею 0,9319 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0239. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка вчинила дії, які б суперечили положенням ст. 116, 118 ЗК України, суду не надано, а тому підстав для повернення земельної ділянки не встановлено.

Більше того суд зазначає, що відповідачка як власник майна має право мирно володіти ним, оскільни набула його у власність у встановленому законом порядку, так як, згідно з доктриною леґітимних очікувань, про яку вказав Верховний Суд у постанові від 26 червня 2025 року у справі № 420/26835/24, - ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх леґітимних очікувань".

Відсутні й правові підстави для скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18891283 від 31.01.2017 і № 18830685 від 30.01.2017, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з внесенням до нього відповідних змін, в тому числі й у ст. 26, не передбачено можливості скасування відомостей в Державногу реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності. Посилання ж прокурора на ст. 387 ЦК України, як на підставу для задоволення такої вимоги, є безпідставним, оскільки цією статтею передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а ОСОБА_1 оформила своє право власності на спірні земельні ділянки на підставі рішення компетентного органу місцевого самоврядування - Оболонської сільської ради, яке є чинним і в судовому порядку не оскаржувалося.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що позов заступника керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради до ОСОБА_1 про припинення права власності та повернення земельних ділянок, загальною площею 1,3616 га, вартістю 374 712,32 гривень, є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 5620,69 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 655 від 04.05.2018 (т. 1 а.с. 66).

Зважаючи на те, що суд виснував про відмову в задоволенні позову, з огляду на вимоги п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним судових витрат немає.

На підставі викладеного, ст. 14, 41 Конституції України, ст. 319, 387 Цивільного кодексу України, ст. 116, 118, 125, 126, 152, 153 Земельного кодексу України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову заступника керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради до ОСОБА_1 про припинення права власності та повернення земельних ділянок, загальною площею 1,3616 га, вартістю 374 712,32 гривень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач: заступник керівника Калуської окружної прокуратури, місцезнаходження якої пр. Л.Українки, 16-Б, м. Калуш Івано-Франківської області, , в інтересах Долинської міської ради, пр. Незалежності, 5 м. Долина Калуського району Івано-Франківської області, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя С.М. Монташевич