Справа №: 398/7613/25
провадження №: 4-с/398/20/25
УХВАЛА

Іменем України

"05" грудня 2025 р. м.Олександрія

Суддя Олександпрійськогоміськрайонного суду Кіровоградської області, розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса), Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

28.11.2025 року ОСОБА_1 , звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2018 року. В обґрунтування заяви зазначив, що 01.10.2018 року державним виконавцем Олександрійського відділу ДВС відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №398/1471/16-ц про стягнення з нього на користь держави, в особі Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в розмірі 68887,76 грн. Рішення набрало законної сили 21.11.2017 року, виконавчий лист виданий 30.03.2018 року. Про винесення постанови державного виконавця від 01.10.2018 року ОСОБА_1 дізнався лише 20.11.2025 року, ознайомившись з матеріалами іншого виконавчого провадження №67819066 по виконанню того ж самого виконавчого листа, що підтверджується відміткою на його заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 20.11.2025 року. Вважає, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження 01.10.2018 року, оскільки строк прийняття до виконання виконавчого листа на той час вже скінчився.

Просить поновити строк для звернення до суду з зазначеною скаргою, оскільки був пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_1 не знав про існування виконавчого провадження, оскільки з 2011 року був зареєстрований за іншої адресую АДРЕСА_1 ; визнати дії державного виконавця, вчинені 01.10.2018 року неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №57319588 від 01.10.2018 року.

Перевіривши скаргу на дотримання строків звернення до суду, а також дослідивши викладені у ній обставини та додані до неї письмові документи вважаю, що в задоволенні клопотання про поновлення пропущених строків для подання скарги до суду слід відмовити, а подану скаргу повернути без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Зі змісту поданої скарги та клопотання встановлено, що скаржник обґрунтовуючи строк пропуску зазначив про той факт, що він не отримував жодного повідомлення та постанови з відділу ДВС, оскільки зареєстрований з 2011 року за адресою АДРЕСА_1 , а його адреса проживання у виконавчому документі зазначена АДРЕСА_2 . Тому, у виконавчому провадженні №57319588 його адреса також зазначена АДРЕСА_2 , всі документи виконавчого провадження державним виконавцем направлені на зазначену адресу.

Суддя не може прийняти дані доводи скаржника з наступних підстав.

Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року з ОСОБА_1 на користь Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 68887,76 гр. У рішення суду зазначено, що відповідач ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні та надавав свої заперечення. У матеріалах справи наявні данні щодо місця проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного рішення Олександрійським міськрайонним судом було виготовлено виконавчий лист та зазначена адреса проживання ОСОБА_1 як АДРЕСА_2 .

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи та ухвалення рішення 09.11.2017 року навмисно не повідомив суду адресу своєї реєстрації, яка зазначена у копії паспорта АДРЕСА_1 (реєстрація з 2011 року).

Суд також зазначає. Що ОСОБА_1 брав участь у судовому розгляді і повинен розуміти, що після набрання рішенням законної сили видається виконавчий лист, який є підставою для примусового виконання рішення (стягнення боргу). Його участь у розгляді справи означає обізнаність про суть спору та ймовірний результат, тому очікувати на лист він повинен, а при його отриманні - діяти відповідно до закону або оскаржувати.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язаніневідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів, і незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, суд не приймає до уваги аргументи ОСОБА_1 щодо поважності пропуску строку на оскарження дій державного виконавця, оскільки ОСОБА_1 достеменно знав про існування рішення Олександріяйськогоміськрайонного суду від 09.11.2017 року, про результат розгляду справи, був зобов`язаний повідомити, як суд під час розгляду справи, так і відділ ДВС під час виконання рішення суду, про зміну місця свого проживання.

Окрім цього, відповідно до відповіді №28847435 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС зазначено, що ОСОБА_1 має зареєстрований кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 16.06.2025 року.

Також суд зазначає, що у матеріалах скарги наявна заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №398/1471/16-ц від 30.03.2018 року, дата заяви 20.11.2025 року. Проте, у з`яві не зазначено, з яким саме виконавчим провадженням ознайомився ОСОБА_1 з виконавчим провадженням №67819066 від 08.12.2021 року чи з виконавчим провадженням №57319588.

За таких обставин, надані докази не відповідають критерію достовірності, належності та достатності на підтвердження заявленого клопотання, щодо поважності пропуску строку на подання скарги та не можуть бути враховані судом.

Інші докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку подання скарги скаржником не надано.

Таким чином, з огляду на наведене суд вважає, що вищезазначену скаргу подано ОСОБА_1 з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielskiand PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. theUnitedKingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі PerezdeRadaCavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 01.12.2025 року та оскаржує дії державного виконавця, які відбулися 01.10.2018 року, враховуючи, що про порушення своїх прав останній повинен був поцікавитися самостійно, оскільки був обізнаний про наявність судового рішення, на підставі якого виписано виконавчий лист, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ №14 від 26.12.2003 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

За таких обставин, зважаючи на те, що судом відмовлено в поновленні строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, відповідно скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 76 - 81, 89, 126 - 127, 259 - 261, 353 - 354, 447 - 449 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для подачі скарги на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса), Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого пров адження від 01.10.2018 року- залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Крпивницького апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В.Голосеніна