УХВАЛА

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 464/755/23

провадження № 61-360св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Львівська міська рада,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

третя особа - Головне управління Державної податкової служби України

у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Галайський Орест Вікторович, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області, про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень судів

У лютому 2023 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі 710 270,79 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2024 року позов Львівської міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі

304 476,20 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 4 567,10 грн.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня

2024 року у складі судді Сабари Л. В. заяву представника відповідачки

Галайського О. В. про стягнення 62 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 720,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 304 476,20 грн та судового збору скасовано та постановлено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду задоволено частково. Додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року скасовано. Стягнуто із Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - Галайського О. В. задоволено частково. Стягнуто із Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, понесені у суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення, позиції інших учасників справи

У листопаді 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галайський О. В., надійшла заява про прийняття додаткової постанови у справі, в якій відповідачка, посилаючись на статті 15, 123, 133, 134, 137, 141, 182 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), просить суд:

1) визнати поважними причини пропуску стороною відповідачки строку подання заяви про прийняття додаткової постанови у справі № 464/755/23;

2) поновити стороні відповідачки строк права на подання заяви про прийняття додаткової постанови у справі № 464/755/23;

3) прийняти додаткову постанову у справі № 464/755/23, якою вирішити питання про стягнення з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що з метою захисту своїх прав у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій через протиправні дії позивача щодо відповідачки, вона була змушена звернутися за наданням професійної правничої допомоги та уклала 10 березня 2023 року із Адвокатським об`єднанням «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» (далі - АО «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС») договір про надання правової допомоги. На виконання вимог статті 141 ЦПК України відповідачка зазначила

в касаційній скарзі, як першому процесуальному документі в межах касаційного розгляду цієї справи, що нею будуть понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 20 000,00 грн, на підтвердження чого належним чином оформлені докази будуть надані в порядку статті 141 ЦПК України. Постанову Верховним Судом у цій справі прийнято 05 листопада

2025 року. Проте представником відповідачки вказану постанову отримано через Електронний кабінет ЄСІТС лише 12 листопада 2025 року. Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень текст постанови забезпечено для загального доступу лише 10 листопада 2025 року. Тому сторона відповідачки не могла дізнатися про постанову суду та надати цю заяву з додатками раніше.

На підтвердження понесених витрат до заяви додано:

ордер серії ВС № 1379269 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Галайським О. В. від 25 червня 2025 року;

копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я

Галайського О. В. (серія ЛВ № 001016);

копію договору від 10 березня 2023 року № 10/03 про надання правової допомоги, укладеного між АО «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» та клієнтом ОСОБА_1 ;

копію рахунку від 13 листопада 2025 року № 13/11 ОСОБА_1 на загальну суму 16 000,00 грн, які складаються з: вивчення та аналіз касаційної скарги = 4 000,00 грн (2 000,00 грн х 2) + підготовка, написання та подання відзиву на касаційну скаргу = 12 000,00 грн (2 000,00 грн х 6);

копію акта прийняття виконаних робіт (послуг) від 13 листопада 2025 року, підписаного АО «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» та клієнтом ОСОБА_1 .

Окрім цього, заява містить підтвердження її надіслання до Електронних кабінетів Львівської міської ради та Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, від яких не надійшло до Верховного Суду будь-яких заяв чи заперечень із цього приводу.

Рух заяви у Верховному Суді

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу Верховного Суду від 13 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галайський О. В., про ухвалення додаткового судового рішення передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів Верховного Суду від 13 листопада 2025 року справу та заяву передано судді-доповідачу

Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Щодо клопотання заявниці про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення

Відповідно до частини другої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Оскільки постанова Верховного Суду від 05 листопада 2025 року про залишення без змін постанови Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року не підлягає примусовому виконанню, а заява про ухвалення додаткового рішення подана представником ОСОБА_1 13 листопада 2025 року, тобто в межах розумного строку з дня ухвалення вказаного судового рішення, то визначений частиною другою статті 270 ЦПК України строк заявницею не пропущено, а тому поновленню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частини перша та друга статті 134 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення

в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду

від 11 вересня 2024 року у справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду

від 10 квітня 2024 року у справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року

у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку

з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються

в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правова позиція, висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Про факт понесення витрат на правничу допомогу та про орієнтовний їх розмір сторона відповідачки зазначила у відзиві на касаційну скаргу від 26 червня

2025 року, що підтверджується матеріалами справи, зокрема адвокат

Галайський О. В. повідомив суд касаційної інстанції, що відповідачкою у зв`язку

з касаційним оскарженням постанови апеляційного суду будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 20 000,00 грн, докази чого будуть подані в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Оскільки постанову Верховного Суду від 05 листопада 2025 року доставлено до Електронного кабінету адвоката Галайського О. В. 12 листопада 2025 року,

а докази про понесення й розмір судових витрат на правову допомогу подано

13 листопада 2025 року, тобто протягом п`яти робочих днів після отримання повного тексту постанови Верховного Суду, то вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України заявницею дотримані.

Разом з тим підстави для стягнення заявлених витрат на користь відповідачки відсутні з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;

3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі:

1) фіксованого розміру, 2) погодинної оплати.

Проте у договорі від 10 березня 2023 року № 10/03 про надання правової допомоги, укладеному між АО «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» та ОСОБА_1 , сторони не погодили ні фіксований розмір оплати гонорару, ні погодинну оплату послуг

АО «ВІ ЕС ДЖІ ПАРТНЕРС» (його адвокатів), що свідчить про неможливість обчислити його розмір.

У пункті 4.2 договору закріплено, що за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокатському об`єднанню гонорар, який визначається відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін, або рахунку, виставленого адвокатським об`єднанням для оплати погодинної роботи згідно із тарифами, погодженими сторонами

у додаткових угодах до цього договору.

Такі додаткові угоди до заяви про ухвалення додаткового рішення не додані,

а рахунок та акт підписані сторонами вже після прийняття постанови Верховного Суду у цій справі (13 листопада 2025 року).

Колегія суддів зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

При обчисленні гонорару належить керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (див. постанову Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц;

пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня

2021 року у справі № 910/12876/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Зважаючи на викладене та на положення статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим

у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 08 січня

2025 року у справі № 742/3390/23 (провадження № 61-4270св24) у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 137, 141, 270, 415, 416 України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Галайський Орест Вікторович, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк