Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/2986/25
Номер провадження2/173/1639/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

повне

01 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верхньодніпровської міської ради про виділення земельної ділянки та припинення спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалася на те, що їмна праві спільної часткової власності належить по 1/3 частки земельної ділянки площею 6,5200 га, яка розташована: Новомиколаївська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області, яку вони успадкували за заповітом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Володіння спільною частковою власністю створює незручності, у зв`язку з чим ними була підготовлена технічна документація для поділу земельної ділянки, кожній новоутвореній земельній ділянці було присвоєно окремий кадастровий номер. Однак нотаріальний договір щодо поділу земельної ділянки її співвласниками не укладено і укласти немає можливості, оскільки після підготовки технічної документації вони вчасно не звернулися до нотаріуса, через що позивачі змушені звернутись до суду з вказаним позовом.

Провадження у справі відкрито 05.11.2025.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачі успадкували по 1/3 частини земельної ділянки площею 6,5200 гектарів, кадастровий номер :01:004:0053. Померлий був власником вищезазначеної земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 068145, виданого Новомиколаївською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 30.07.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.06.2007 року № 2396, Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 097719 від 14.04.2011, ЯИ № 097719 від 19.04.2011, ЯИ № 097721 від 19.04.2011.

Згідно копії технічної документації, виконаною ФОП ОСОБА_5 від 09.09.2019 року із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та схеми розподілу земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0053, встановлено можливість виділу та розподілу: ділянка - 1 розміром 2,1733 гектарів особі Сердюк Наталії Михайлівни; ділянка - 2 розміром 2,1734 гектарів особі Черній Світлані Михайлівні; ділянка - 3 розміром 2,1733 гектарів особі Толстій Олені Михайлівні.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 04.03.2021 земельна ділянка площею 2,1733 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:004:0003 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 04.03.2021 земельна ділянка площею 2,1733 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:004:0002 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 04.03.2021 земельна ділянка площею 2,1734 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :01:004:0001 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Рішенням № 80458307 від 20.08.2025 відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що заявником не надано документ, на підставі якого земельна ділянка була поділена (договір про виділ у натурі частки із спільного майна, або відповідне рішення суду).

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права спільної часткової власності і виділення у приватну власність окремих земельних ділянок з присвоєними кадастровими номерами, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, якщо власників земельної ділянки декілька (спільна часткова власність між співвласниками), то в такому випадку укладається нотаріальний договір про поділ земельної ділянки між співвласниками.

Позивачі розробили технічну документацію для поділу земельної ділянки, зареєстрували новоутворені земельні ділянки в Державному земельному кадастрі з відповідними кадастровими номерами, але для укладення договору про виділ у натурі частки із спільного майна до нотаріуса не звернулися.

Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» передбачає випадки, коли нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду (ст.. 50 Закону України «Про нотаріат»).

Посилання позивачів про неможливість укладення нотаріального договору не підтверджується відповідною відмовою нотаріуса про вчинення нотаріальних дій.

На підставі досліджених доказів встановлено, що суду не надано достатньо доказів щодо необхідності звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вказане, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог слід відмовити, тому витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Верхньодніпровської міської ради (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, просп. Шевченка, 21, ) про виділення земельної ділянки та припинення спільної часткової власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повний текст рішення складений 04.12.2025.

Суддя: Є.В. Челюбєєв