Справа № 159/2129/25 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/1113/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування Ілюшика С. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Поліщука Віталія Анатолійовича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити дружину ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов`язків, зокрема зазначено, що в 2017 році вона залишила дитину проживати з батьком, а сама виїхала в невідомому напрямку. З того часу дитиною не опікується, участі в житті сина не бере, не допомагає у його вихованні та матеріально не забезпечує. З 2017 року лише двічі відвідувала сина. У 2023 році судом ухвалене рішення, за яким відібрано у матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав малолітнього сина ОСОБА_4 , передано на виховання позивачу ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання дитини. Проте ставлення відповідачки до дитини не змінилося, вона не бере участі у вихованні та утриманні сина. Одноосібно виховуючи дитину, позивач своєчасно не отримав відстрочку від призову по мобілізації, у січні 2025 року призваний до лав ЗСУ. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_3 від виконання покладених законом на неї обов`язків, дитина фактично залишилася без батьківського піклування, на сьогодні проживає з бабусею ОСОБА_5 в селі Дроздні Ковельського району. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив позов задовольнити і стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району, про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області контроль за виконанням останньою батьківських обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Поліщук В. А. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким, щор ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи: з порушенням норм матеріального права; висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник органу опіки та піклування Ілюшик С. Л. апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, викладені обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку не дають підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. В інтересах дитини доцільно спочатку вжити відповідних заходів, спрямованих на зміну поведінки відповідача у кращу сторону.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційним судом у справі, що переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області, серії НОМЕР_1 .

Сторони у справі зареєстрували шлюб 23.07.2015, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області видано повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Шлюб між сторонами не розірваний.

Малолітній ОСОБА_4 перебуває на обліку Служби у справах дітей Колодяжненської сільської ради Ковельського району як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах.

У матеріалах особової справи на дитину серед іншого міститься інформація про те, що вказана служба брала дитину на облік двічі 01.07.2015 та 22.10.2021. Причиною взяття дитини на облік було ухилення матір`ю дитини ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків. Дитина проживала з батьком ОСОБА_2 та матір`ю батька (бабусею) ОСОБА_5 . Починаючи з четвертого класу шкільним життям дитини опікувався виключно батько. Хлопчик навчається переважно на початковий та середній рівень.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2023 у справі №159/3227/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задоволений частково, ухвалено відібрати у матері ОСОБА_3 , без позбавлення її батьківських прав, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_2 , як такому, що самостійно виховує дитину. Ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_6 своїх материнських обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 ..

Із змісту судового рішення вбачається, що ОСОБА_3 брала участь у розгляді вказаної судової справи, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, повідомляла, що син проживав разом з нею до вересня 2018 року, неодноразово намагалася поспілкуватися із сином, чому перешкоджала мати позивача. Відповідачка ОСОБА_3 запевняла суд у подальшому виконанні своїх обов`язків щодо дитини.

Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с.179) рішення в частині стягнення аліментів до примусового стягнення не пред`явлене.

З проведених службою у справах дітей Колодяжненської сільської ради актів обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_7 вбачається, що упродовж серпня 2023 року - грудня 2024 року (а.с.84-97,112) ОСОБА_3 проживала разом із сином в АДРЕСА_1 або на АДРЕСА_2 . Відносини в сім`ї відмічені як доброзичливі. Проводилися бесіди з обома батьками з приводу дотримання умов гігієни. Продуктами харчування та одягом дитина забезпечена.

ОСОБА_3 в період проживання разом із сином ОСОБА_4 в с. Дроздні була позбавлена батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.172).

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до Служби у справах дітей із заявою про зняття неповнолітнього ОСОБА_4 з обліку для дітей, котрі опинилися в скрутних життєвих умовах, у зв`язку із відсутністю для того підстав (а.с.171).

06.01.2025 ОСОБА_2 призваний для походження військової служби під час мобілізації, що підтверджується повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.2025 №7737 (а.с.178).

У лютому 2025 року від директора Дрозднівського ліцею на адресу Служби у справах дітей Колодяжненської сільської ради надійшло повідомлення про те, що дитина ОСОБА_4 , 2013 року народження, залишилася без батьківського піклування: батько перебуває в лавах ЗСУ, мати ОСОБА_3 залишила дитину без нагляду та зникла у невідомому напрямку. З 25.02.2025 року дитина перебуває у бабусі ОСОБА_5 ..

Службою у справах дітей Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області згідно з наказом від 25.02.2025 №14/1.4 ОСОБА_4 тимчасово влаштований в сім`ю бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 . (а.с.170).

За інформацією Дрозднівського ліцею Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, що міститься у довідці від 24.03.2025 №02-46/15, ОСОБА_4 є учнем 6 класу ліцею, відвідує гурток з футболу, проживає з татом. Мама не приділяє належної уваги дитині, не цікавиться навчання, захопленнями та інтересами ОСОБА_9 , батьківські збори не відвідує.

Рішенням виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.05.2025 №6/13 затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.60).

Такого ж змісту рішення було прийняте органом місцевого самоврядування 24.05.2024, рішення №6/11 (а.с.172).

Актом служби у справах дітей від 26.05.2025 зафіксовано, що ОСОБА_3 повернулася для подальшого проживання та утримання дитини.

31.07.2025 та 04.08.2025 Службою у справах дітей, відділом соціального захисту населення виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району проведене обстеження умов проживання за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , де проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_5 , 1962 року народження (бабуся дитини), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісією встановлені задовільні умови проживання за цими адресами, також встановлено, що продуктами харчування, одягом, взуттям, речами особистого вжитку, шкільним приладдям дитина забезпечена. Мати ОСОБА_3 на час перевірки відсутня. Сусіди упродовж останніх півроку її не бачили.

Дитина ОСОБА_4 у присутності законного представника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_10 повідомив, що проживає з бабусею, матір не бачив з минулого року, хоче щоб батько повернувся з війни додому.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є рідними сестрами позивача, показали, що проживають окремо, не володіють подробицями життя брата, проте знають, що відповідачка залишила сім`ю ще у 2015 році, з того часу брат виховує сина самостійно.

З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , затверджений рішенням виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.05.2025 №6/13, вбачається, що з 01.07.2015 року дитина взята на облік як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, мати дитини не опікується нею, не підтримує зв`язку, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Дитина за рішенням суду відібрана у матері та передана на виховання батькові. У зв`язку з призовом батька до лав ЗСУ дитина тимчасово влаштована до ОСОБА_5 ..

Такого ж змісту рішення було прийняте органом місцевого самоврядування 24.05.2024, рішення №6/11.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи особливість розглядуваної справи, яка стосується насамперед інтересів дитини, висновки слід взяти до уваги при вирішенні даної справи.

На підставі досліджених доказів та встановлених обставин справи апеляційний суд дійшов висновку, що у матеріалах справи містяться належні, допустимі та достатні докази, які в своїй сукупності підтверджують, що мати порушує право дитини на виховання в сім`ї, яка є першоосновою розвитку особистості, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, матеріально не утримує сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Незважаючи на те, що рішенням суду від 19 липня 2023 року у попередній справі за №159/32/23 (а.с. 9 - 13) за позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки позов було задоволено частково та відібрано дитину у позивачки, що можна розцінювати як можливість для відповідачки змінити свою поведінку щодо малолітньої дитини, усі наявні в матеріалах справи докази свідчать про подальше ухилення від батьківських обов`язків відповідачкою, оскільки вона продовжує нехтувати ними, не цікавиться сином, у зв`язку з чим дитина перебуває у складному становищі через відсутність батьків, оскільки батько дитини позивач у справі мобілізований до лав ЗСУ. Дитина тимчасово проживає з бабою, позбавлена можливості відчувати батьківську турботу та піклування.

Вся поведінка відповідачки свідчить про її неспроможність та небажання виконувати свої материнські обов`язки, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, фактично її небажання брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, у суду були всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Слід також звернути увагу на те, що відповідачка навіть не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов, тобто фактично не заперечила проти нього. Її неявка в судові засідання як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в суд апеляційної інстанції, також свідчить про її байдуже ставлення до своїх обов`язків як матері та наслідків позбавлення батьківських прав.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 зроблено висновок про те, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері, апеляційний суд зауважує, що наявні ознаки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_9 .

Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Колегія суддів наголошує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд зазначає, що наданих позивачем доказів достатньо для того аби дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітньої дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї, що полягає у свідомому самоусуненні від виховання сина, піклування про йог здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці. Зазначенні чинники мають систематичний та постійний характер.

Враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення її батьківських прав є єдиним можливим засобом забезпечення дитині гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України, та пропорційним втручанню в право дитини на сімейне оточення рівню загрози права дитини на піклування, захист, здоров`я та освіту.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката Поліщука Віталія Анатолійовича задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2025 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді :