Провадження № 2/344/5076/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретаря Волощук Є.Ю.,

за участі представника позивача Греська В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гресько Василь Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору в частині нарахування відсотків,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Гресько В.В., звернувся до суду з позовом до ТзОВ «ЛІНЕУРА Україна», ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та просить суд:

визнати недійсними пункти 1.4.1, 1.4.2, 1.5.1, 1.5.2,1.6.1 та 1.6.2 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ;

визнати недійсними умови Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , що відображені в графі «Чиста сума/сума платежу за розрахунковий період, грн..», в графі «Проценти за користування кредитом», в графі «Реальна річна процентна ставка %» та в графі «Загальна вартість кредиту, грн.» Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит,яка викладена в Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року;

визнати недійсним пункти 1, 2, 3 та 4 Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2022 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір було укладено сторонами в електронній формі в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію». В п. 1.4 Договору сторони встановили, що тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:

стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору;

знижена процентна ставка становить 0,02% в день та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 27.02.2022 року включно або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Пунктом 1.5 Договору було передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 7004,32% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7004,32% річних.

Згідно п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 106 132 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 98 448 грн. 61 коп.

Окрім того, в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, викладеній в Додатку № 1 до Договору так само зазначено, що чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період становить 98 448 грн. 61 коп., а проценти за користування кредитом 85 448 грн. 61 коп., реальна річна процентна ставка 7004,32% річних, а загальна вартість кредиту 98 448 грн. 61 коп. Також в Додатку № 1 до Договору зазначено, що якщо клієнтом не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою.

Згідно з п. 1.8 Договору, метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби.

В процесі виконання цього Договору зі сторони позивачки утворилася заборгованість перед товариством в загальній сумі 63 665 грн. 20 коп., із яких: 12 994 грн. 91 коп. заборгованість за тілом кредиту та 50 665 грн. 29 коп. заборгованість за процентами. На підставі договору факторингу від 11.08.2023 року № 11082023 ТзОВ «Лінеура Україна» передало ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право грошової вимоги до позивачки.

Позивачка вважає, що встановлені проценти за користування кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту є несправедливими та суперечать засадам справедливості, розумності та добросовісності. Приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачами непропорційно великої суми компенсації. Ст. 8 вказаного Закону визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Однак умовами спірного Договору стандартний розмір процентів становить 1,99% в день. Така диспропорційність договірних прав та обов`язків сторін Договору спричинила нарахування позивачці процентів за користування кредитом в розмірі 50 665 грн. 29 коп., а в борг вона отримала 13 000 грн.

Договір укладено з ТзОВ «Лінеура Україна», яке передало ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право грошової вимоги до позивачки, тому вони обоє мають бути відповідачами у справі.

15 вересня 2025 року від представника відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на позовну заяв, але представник відповідача Канак Маргарита Сергіївна не підтвердила свої повноваження на представництво інтересів відповідача в суді, оскільки надала довіреність, а не ордер чи документи, які підтверджують, що вона працює у відповідача та діє в порядку самопредставництва юридичної особи, справа розглядається в загальному порядку, тому суд не бере до уваги наданий відзив.

З цих підстав представник позивачки 18 вересня 2025 року подав відповідь на відзив та просив залишити відзив представника ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» без розгляду.

17 вересня 2025 року, через систему Електронний Суд, представник відповідача ТзОВ «Лінеура Україна» подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що між Товариством та позивачем 28.01.2022 укладено Договір №2874195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало позивачу в кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, крім того між сторонами того ж дня підписано Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про надання споживчого кредиту). Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет - сайті за посиланням: https://credit7.ua/ надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про перелік, умови та порядок надання фінансових послуг, оприлюднено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та примірні кредитні договори, які укладає Товариство за вибором клієнтів. Також міститься інформація про процентні ставки, про максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту тощо. Так, на головній сторінці міститься інформація щодо розміру стандартної процентної ставки, яка дорівнює 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою (726,35% річних). На головній сторонці веб-сайту Товариства є всі необхідні документи які діяли на момент укладення договору. Зазначена процентна ставка на момент укладення договору була зваженою, відповідала середньому показнику на фінансовому ринку. Позивачці надана повна інформація щодо укладення Договору.

Основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також містяться в паспорті споживчого кредиту, який позивачка підписала шляхом використанням одноразового ідентифікатора, що отриманий ним на фінансовий телефонний номер Позивачкою підтверджено, що їй було роз`яснено, що саме визначено в п.п 1.5.1. - 1.6.2. Отже, звернувшись до Товариства із заявою про отримання кредиту та ініціювавши укладення кредитного договору, а потім і продовження строку користування кредитом, позивачка була обізнана про встановлені у Товаристві умови кредитування. Позивачка також не скористалася своїм правом відмовитись від Договору, передбачене п.6.3.2 Договору, та не повернула кошти кредиту, а натомість використала їх на власні потреби. Укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства, позивачка була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання Договору, отримала за Договором кошти та не повернула їх як помилково отримані.

23 вересня 2025 року представник позивачки надав відповідь на відзив в якій зазначив, що обставина укладення цього кредитного договору саме в електронній формі позивачкою не оспорюється взагалі. Надання позивачці повної інформації про умови кредитування перед укладенням нею кредитного договору не свідчить про відповідність вимогам законодавства самих умов кредитного договору, які позивачкою оспорюються.

Ухвалою суду від 06.10.2025 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав з підстав наведених в ньому та у відповіді на відзив.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

28.01.2022 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір було укладено сторонами в електронній формі в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію».

Позивачка обставини укладення договору визнає та сам договір не оспорює.

В п. 1.2 Договору зазначено суму кредиту 13 000 грн. Строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення згальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредиту, що є додатком № 1 до Договору.

В п. 1.4 Договору сторони встановили, що тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:

стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору;

знижена процентна ставка становить 0,02% в день та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 27.02.2022 року включно або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Пунктом 1.5 Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 7004,32% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7004,32% річних.

Згідно п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 106 132 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 98 448 грн. 61 коп.

Окрім того, в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, викладеній в Додатку № 1 до Договору так само зазначено, що чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період становить 98 448 грн. 61 коп., а проценти за користування кредитом 85 448 грн. 61 коп., реальна річна процентна ставка 7004,32% річних, а загальна вартість кредиту 98 448 грн. 61 коп. Також в Додатку № 1 до Договору зазначено, що якщо клієнтом не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою.

Згідно з п. 1.8 Договору, метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби.

Позивачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість перед товариством в загальній сумі 63 665 грн. 20 коп., із яких: 12 994 грн. 91 коп. заборгованість за тілом кредиту та 50 665 грн. 29 коп. заборгованість за процентами.

На підставі договору факторингу від 11.08.2023 року № 11082023 ТзОВ «Лінеура Україна» передало ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право грошової вимоги до позивачки.

Щодо позовних вимог до ТОВ ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», то суд зазначає наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанова Верховного Суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Позивачка звернулась з позовом, в якому просила визнати недійсними пункти 1.4.1, 1.4.2, 1.5.1, 1.5.2,1.6.1 та 1.6.2 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ; визнати недійсними умови Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , що відображені в графі «Чиста сума/сума платежу за розрахунковий період, грн..», в графі «Проценти за користування кредитом», в графі «Реальна річна процентна ставка %» та в графі «Загальна вартість кредиту, грн.» Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит,яка викладена в Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року; визнати недійсним пункти 1, 2, 3 та 4 Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1

11 серпня 2023 року відповідач ТзОВ «Лінеура Україна» передав своє право вимоги за договором ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 11082023.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, обставини справи свідчать, що спір виник між позивачкою та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Тому в задоволенні позовних вимог до ТзОВ «Лінеура Україна» слід відмовити, у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.

Щодо вимог про визнати недійсними пункти 1.4.1, 1.4.2, 1.5.1, 1.5.2,1.6.1 та 1.6.2 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, визнання недійсними умови Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, що відображені в графі «Чиста сума/сума платежу за розрахунковий період, грн.», в графі «Проценти за користування кредитом», в графі «Реальна річна процентна ставка %» та в графі «Загальна вартість кредиту, грн.» Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит,яка викладена в Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року; визнання недійсними пунктів 1, 2, 3 та 4 Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2874195 від 28.01.2022 року, то суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (частина друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

У договорі, який уклала позивачка містяться всі необхідні умови, позивачці роз`яснено та надано всю інформацію про відсоткову ставку, загальну вартість кредиту:

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивач просить визнати недійсними пункти договорів, оскільки встановлена в договорах процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договорами.

Позивачка визнає факт укладення оспорюваного договору та отримання кредитних коштів.

Умови договору № 2874195 від 28.01.2022 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами).

Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Штрафні санкції за договором відповідачами не нараховувались.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволені позову слід відмовити повністю.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 11, 18 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.ст. 15, 16, 202-204, 623, 624, 637, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гресько Василь Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору в частині нарахування відсотків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2025 року.