Номер провадження: 22-ц/813/2083/25
Справа № 523/3193/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Одеської міської ради,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права користування жилим приміщенням, третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що на підставі ордеру виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 31.05.1985 року № 1774, ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 особи, отримала двокімнатну квартиру загальною площею 29,37 за адресою АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі вона проживала разом з дочкою, ОСОБА_3 , яка після смерті матері ОСОБА_2 залишилась мешкати у вказаній квартирі. Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації № 298/А-2016 від 19.05.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки у населених пунктах Одеської області», вулицю Дніпропетровська дорога перейменовано на вулицю Семена Палія. ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Позивач стверджувала, що померла була одинокою особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з якою вона проживала протягом останніх 3 (трьох) років до її смерті, з 2021 року, піклувалась про неї, вела спільне господарство, сплачувала усі житлово-комунальні послуги та вирішувала побутові питання. Після смерті ОСОБА_3 позивач здійснила організацію проведення її поховання, понесла необхідні витрати (докази додаються).

ОСОБА_3 за життя, 12 березня 2021 року складено заповіт, посвідчений Чернягіною Н.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 120, відповідно до змісту якого: «квартиру АДРЕСА_2 заповідаю громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Позивачем зауважувалося, що під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, вона дізналась, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 , не була приватизована ОСОБА_3 та остання за життя не зареєструвала позивачку у вказаній квартирі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2021 р. по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 02.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права користування жилим приміщенням задовольнив. Встановив факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2021 року по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнав за ОСОБА_1 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходив із того, оскільки ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2021 року по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується сукупність доказів по справі, то за нею, в порядку ч. 1 ст. 106 ЖК України можливо визнати право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному встановлені всіх обстави, які мають значення для справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані по справі докази в своїй сукупності не підтверджують факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, здійснення взаємних прав і обов`язків між ними. При цьому, скаржником стверджується, що позивач ОСОБА_1 , з 03.05.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що не заперечувалося позивачем по справі та відповідно виключає можливість встановлення факту спільного проживання з іншою особою.

Окрім наведеного, скаржником також зауважується, що перебування на зберіганні у позивача документів, що посвідчують особу спадкодавця та пов`язані з її похованням, не підтверджують факт її постійного проживання з ОСОБА_3 та ведення ним спільного господарства. Наявність копії складеного спадкодавцем заповіту, на думку скаржника, також не свідчить про наявність правових підстав у спадкодавця на розпорядження чужим майном та не підтверджують факт спільного проживання, оскільки складення заповіту щодо розпорядження майном, яке не належить особі, що вчиняє відповідне розпорядження не може свідчити про наявність у неї родинних чи інших відносин з особою, на чию користь складено такий заповіт, а також наявність права розпорядження майном, зазначеним у заповіту.

Також скаржником зауважено, що у наданих ОСОБА_1 квитанціях про сплату житлово-комунальних послуг платником зазначено ОСОБА_2 , а квитанції в яких платником значиться ОСОБА_1 датовані періодом червень-серпень 2023 року, тобто після смерті спадкодавця.

Стосовно пояснень свідків, скаржником зазначено, що надані позивачем пояснення свідків разом з позовною заявою відібрані не за процедурою допиту свідків, передбаченою чинним законодавством, а клопотання про допит таких осіб позивачем не заявлялося, натомість судом задоволено клопотання про допит інших свідків, ніж зазначалося в позові.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 її право на подання відзиву на апеляційну скаргу та Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради його право на подання письмових пояснень відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Савицька О.М., зазначає, що перебування позивача в офіційно зареєстрованому шлюбі не виключає факту постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , адже законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права та обов`язки. При цьому, зауважено, що в судовому засіданні були надані пояснення позивачем щодо переліку документів, які перебувають у неї на зберіганні, та допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт постійного проживання позивача з ОСОБА_3 за однією адресою, ведення ними спільного господарства, надання різної допомоги позивачем померлій, перевезення до роботи, організацію щеплення та лікування, тощо.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано 29.10.2024 року ОСОБА_1 та 02.10.2024 року її представником ОСОБА_6 в електронних кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Одеська міська рада 14.08.2024 року отримала копію апеляційної скарги з додатками та 27.09.2024 року копію ухвали про відкриття апеляційного провадження в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано 14.10.2024 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради до апеляційного суду надані письмові пояснення.

Одеська міська рада, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_1 її представник адвокат Савицька О.М. судові повістки отримали 23.10.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

27.11.2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Савицької О.М. про відкладення розгляду справи з огляду на затримку представника в судовому засіданні в Пересипському районному суді м. Одеси у справі призначеній на 27.11.2025 року о 14 год 30 хв.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, позивачем, від імені якого діє представник Савицька О.М. надавався відзив на апеляційну скаргу, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, представник не навів у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника позивача, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду, як і не надав будь-яких доказів на підтвердження наведених представником позивача підстав про відкладення.

Крім того, представник позивача неодноразово 18.12.2024 року, 22.10.2025 року звертався із клопотанням про відкладення розгляду справи.

Звертаючись повторно із завою про відкладення розгляду справи представник не вказав в чому саме полягає, на його думку, необхідність особистої його участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та не надав доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів враховуючи строки розгляду справи, вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, оскільки ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2021 року по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується сукупність доказів по справі, то за нею, в порядку ч. 1 ст. 106 ЖК України можливо визнати право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22 листопада 2022 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С зареєстрований в реєстрі за № 120, яким заповідала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Листом від 15.12.2022 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чернягіна Н.С повідомив спадкоємців про відкриття 01 грудня 2022 року спадкової справи відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3

31 травня 1985 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Одеси на підставі рішення виконкому від 03 травня 1985 року ОСОБА_2 на сім`ю з двох осіб (донька ОСОБА_3 ) видано ордер на житлову площу по АДРЕСА_3 , загальною площею 29,37 кв.м.

Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації № 298/А-2016 від 19.05.2016 року «Про перейменування об`єктів у населених пунктах Одеської області» вулицю Дніпропетровська дорога перейменовано на вул. Семена Палія.

ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала у квартирі АДРЕСА_4 , ка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, через що ОСОБА_3 мала статус наймача цього житла, що не заперечувалося сторонами.

Судом установлено, що похованням ОСОБА_3 займалась ОСОБА_1 , що підтверджується договорами-замовленнями №098346 від 22.11.2022 року, та від 23.11.2022 року.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини виникли щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2021 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнання за ОСОБА_1 право користування зазначеною квартирою.

Звертаючись до суду із позовом, який в подальшому уточнила, позивачка зазначала, оскільки ОСОБА_3 була одинокою особою похилого віку, протягом останніх трьох років до її смерті позивачка постійно мешкала разом із нею, піклувалась про неї, вела спільне господарство, сплачувала усі житлово-комунальні послуги та вирішувала побутові питання. Вказує, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є реалізація нею законного права на приватизацію житла для набуття права власності на нього.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 ЖК України).

Згідно статі 65 ЖК України особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно роз`яснень викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 є доведеність факту їх спільного проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків протягом останніх трьох років до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року справі № 552/196/20 викладено висновок, що власне ставлення позивачки до померлої, періодичне придбання продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 та визнаючи за ОСОБА_1 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в 2021 році ОСОБА_1 переїхала до ОСОБА_3 та вони стали проживати однією сім`єю по день смерті ОСОБА_3 . У вказаний період спільно проживали, ОСОБА_1 надавала необхідну ОСОБА_3 допомогу, готувала, прибирала, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 у відповідності до статті 92 ЦПК України не була допитана в якості свідка, а пояснення позивачки, які отримані не за процедурою допиту свідків не можуть використовуватися як засіб доказування.

Колегія суддів зауважує, що пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (чоловіка позивачки) у сукупності не підтверджують саме факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, наявність спільного бюджету, спільного харчування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, а свідчать про допомогу по господарству, приготування їжі, здійснення догляду, спілкування, що не є тотожнім змісту поняття сім`ї.

Покази свідків, які допитувалися судом першої інстанції носять загальний характер, і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Крім того, показаннями свідків, за відсутності інших належних доказів, не може бути встановлений факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20).

В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року зазначено, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК).

Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви позивачем додані письмові пояснення сімейного лікаря ОСОБА_8 , яка зазначила, що ОСОБА_1 з 2019 року постійно консультувалась зі здоров`я ОСОБА_3 , доглядала за станом здоров`я, прийомом ліків та виконання рекомендацій. 08.10.2021 року та 06.11.2021 року ОСОБА_1 приводила на вакцинацію ОСОБА_3 .

Також додані письмові пояснення ОСОБА_9 , який зазначив, що в червні 2022 року на прохання ОСОБА_1 здійснював ремонт в спільні в квартирі АДРЕСА_5 де остання проживала. Матеріали для ремонту придбані ОСОБА_1 на ринку та оплата робіт за її рахунок.

Письмові пояснення ОСОБА_10 , яка є представником ритуальної служби та у зв`язку із організацією проведення поховання ОСОБА_3 здійснила відвідування квартири АДРЕСА_5 . Справжність підпису ОСОБА_10 , який міститься на письмових поясненнях засвідчено заступником голови правління ОСББ «Філатова 29Б, Одеса».

Отже, письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи є письмовими доказами.

Колегія суддів зауважує, що в зазначених письмових заявах не викладені факти, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування квартирою, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується відомостями зазначеними у паспорті громадянина України.

ОСОБА_1 у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не мала зареєстроване місце проживання.

Наведене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 зберігала за собою право користування в іншому жилому приміщенні.

Із матеріалів справи вбачається, що з 03.05.2012 року ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Згідно ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до сімейного законодавства членами сім`ї є подружжя.

Доказ припинення подружжям спільного проживання або встановлення режиму окремого проживання у справі відсутні.

Проте, питання про спільне проживання однією сім`єю померлої із позивачкою та її чоловіком, сімейні стосунки з яким презумуються, не ставиться.

Слід зауважити, що наявність у позивачки документів, а саме: копії паспорту, пенсійного посвідчення ОСОБА_3 та документів пов`язаних із похованням не може підтвердити факт постійного проживання та ведення спільного господарства та побуту.

Посилання у позовні на оплату комунальних послуг, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з долучених до матеріалів цивільної справи квитанцій про оплату комунальних послуг, не вбачається, здійснення вказаних платежів саме позивачем та за рахунок спільних коштів з померлою. Надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг після смерті ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами, оскільки не стосуються предмету доказування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявними у справі доказами, на які послалася позивач, як окремо, так у їх взаємному зв`язку та сукупності, а також показаннями свідків, допитаних під час розгляду справи в суді першої інстанції, факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 2021 року по дату смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 , не підтверджується, позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, таких обставин не доведено.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 також не підлягають задоволенню.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати а ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов