Справа № 438/1712/24
Провадження 2/438/57/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 грудня 2025 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі судді Дудар О.В.,

за участі секретаря Валькович Г.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Паращака Н.Б.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію),

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 25 листопада 2000 року по 25 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 залишились проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , а відповідач залишився проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 . До вищевказаних двох житлових будинків підключена електроенергію та підведено газопостачання. Однак, облік електроенергії, яка споживається у цих двох будинках проводиться лише одним приладом обліку, який встановлено на одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Особовий рахунок зі сплати за спожиту електроенергію відкрите на ім`я відповідача ОСОБА_2 , як на власника, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір про порядок утримання між сторонами не укладався. Відповідач з 2016 року не здійснює жодних оплат за спожиту електроенергію, хоча фактично проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 і є споживачем цієї комунальної послуги. Всі витрати з оплати за спожиту електроенергію у двох вказаних будинках несе позивач. Зокрема за період з 2018 року по січень 2024 року позивачем сплачено за спожиту електроенергію 72961,28 грн. Оскільки відповідач у вказаний період не оплачував вартість спожитої електроенергії, позивач просить суд стягнути з нього половику вказаної суми.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2024 року вказана позовна заява (справа № 438/1712/24) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 438/1712/24. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 5 листопада 2024 року.

У судове засідання 5 листопада 2024 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 21 листопада 2024 року.

21 листопада 2024 року за клопотанням ОСОБА_2 судове засідання відкладено на 11 грудня 2024 року.

10 грудня 2024 року від відповідача надійшло заява про долучення доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 11 грудня 2024 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 2 січня 2025 року.

30 грудня 204 року від позивача надійшли пояснення щодо поданих відповідачем письмових доказів. Зокрема, вказано, що нею враховано те, що у 2023 році відповідачем ОСОБА_2 сплачено невелику частину вартості спожитої електроенергії, що підтверджується поданими останнім копіями квитанцій від 24 квітня 2023 року, 30 травня 2023 року, 27 червня 2023 року, 27 липня 2023 року (загальна сума 15254,28 грн) і тому заявлено позов про стягнення на її користь 1/2 частини вартості витрат на оплату спожитої електроенергії у розмірі 36480,64 грн за період з 2018 року по січень 2024 року. Також вказала, що у житловому будинку АДРЕСА_1 проживають внутрішньо переміщені особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою суду від 2 січня 2025 року частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Витребувано у Дрогобицької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Львівській області інформацію щодо сплати ОСОБА_1 туристичного збору за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року. Відкладено судове на 23 січня 2025 року.

У судове засідання 23 січня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 10 лютого 2025 року.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкладено судове засідання на 20 лютого 2025 року. Задоволено заяву відповідача та клопотання про виклик свідків. Викликано у судове засідання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року відкладено судове засідання на 12 березня 2025 року. Повторно викликано свідків.

4 березня 2025 року до суду надійшла відповідь Дрогобицької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Львівській області в якій зазначено, що за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2024 року інформація щодо сплати ОСОБА_1 туристичного збору з фізичних осіб до Східницької територіальної громади.

У судові засідання 12 та 27 березня, 15 квітня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 8 травня 2025 року.

У судовому засіданні 8 травня 2025 року допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Оголошено перерву у судовому засіданні до 5 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 5 червня 2025 року відкладено судове засідання на 26 червня 2025 року.

У судові засідання 26 червня та 10 липня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 7 серпня 2025 року.

Ухвалою суду від 7 серпня 2025 року відкладено судове засідання на 19 серпня 2025 року о 11:30. Визнано явку відповідача ОСОБА_2 обов`язковою. Задоволено клопотання позивача та її представника. Зобов`язати відповідача надати в наступне судове засідання медичну довідку на підтвердження перебування на лікуванні 10 липня 2025 року та 7 серпня 2025 року.

У судовому засіданні 19 серпня 2025 року допитано свідка ОСОБА_5 . Оголошено перерву у судовому засіданні до 4 вересня 2025 року.

У судовому засіданні 4 вересня 2025 року оголошено перерву у судовому засіданні до 23 вересня 2025 року за клопотанням представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.

У судових засіданнях 23 вересня та 18 листопада 2025 року досліджувались письмові докази.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію)

Відповідач проти задоволення позову заперечив, оскільки позивач споживала більше електроенергії.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28 лютого 2019 року у справі № 438/1056/18, яке змінно постановою Львівського апеляційного суду від 2 вересня 2019 року, виключивши з його мотивувальної частини абзац наступного змісту: «Ще до офіційної реєстрації шлюбу з травня 1996 року по листопад 2000 року сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, побут та бюджет; за період спільного проживання однією сім`єю та за період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони за спільно зароблені грошові кошти побудували два житлових будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , про що не заперечив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 », а в решті залишено без змін, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Стягнуто з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 вартість витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги за спожиту електроенергію у розмірі 10699,07 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що з 25 листопада 2000 року по 25 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у них є син ОСОБА_7 , 2002 року народження. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Будинок АДРЕСА_1 загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Східницької селищної ради міста Борислава на підставі рішення виконкому Східницької селищної ради міста Борислава Львівської області від 17 грудня 2012 року № 104.

Будинок АДРЕСА_1 загальною площею 179,6 кв. м, житловою площею 100,2 кв. м належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 грудня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Східницької селищної ради міста Борислава на підставі рішення виконкому Східницької селищної ради міста Борислава Львівської області від 17 грудня 2012 року № 04.

Після розірвання шлюбу позивач разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 залишились проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , а відповідач - у будинку АДРЕСА_1 , що підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 .

На цей час місцем реєстрації позивача з сином ОСОБА_3 є будинок АДРЕСА_1 , що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають на АДРЕСА_1 .

До вищевказаних двох житлових будинків підключено електроенергію та підведено газопостачання. Однак, облік електроенергії, яка споживається у цих двох житлових будинках проводиться лише одним приладом обліку, який встановлено на одному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Особовий рахунок зі сплати за спожиту електроенергію відкрито на ім`я відповідача ОСОБА_2 , як на власника, за адресою: АДРЕСА_1 , що визнано сторонами у справі.

Договору щодо утримання майна між сторонами не укладалось.

Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі № 438/1673/13ц позов задоволено частково. Встановлено факт створення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майна, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м. Поділено майно, набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, виділивши ОСОБА_1 та визнавши за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, та 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 179,6 кв. м, житловою площею 100,2 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено реконструкцію та прибудову до житлового будинку АДРЕСА_3 , що становить 23618,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині встановлення факту створення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майна, зокрема, житлового будинку АДРЕСА_1 внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, побуту та бюджету з ОСОБА_2 у період з 12 березня 1997 року по 25 листопада 2000 року відмовлено. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 146,1 кв. м, житловою площею 82,8 кв. м, та його поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом виділення у власність ОСОБА_1 1/2 ідеальної частини цього будинку, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено реконструкцію та прибудову до житлового будинку АДРЕСА_3 , у розмірі 23618,00 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 вказаної статті).

Свідок ОСОБА_6 повідомив суду, щодо початку повномасштабної війни жили у них люди певний час, постійно було від 8 до 12-13 людей і мама у цей період сплачувала за електроенергію. Коли почалась повномасштабна війна за світло оплачував він, тато і мама, потім сталось так, що ніхто не хотів платити за світло.Також повідомив, що його батько не отримував кошти за проживання людей, які жили в старій і новій хаті, а з 2014 року перейшли у новий будинок. Підтвердив, що був встановлений один лічильник на великому будинку 75В. з 2018 року по 2024 року він жив у будинку АДРЕСА_1 разом з мамою, а батько у будинку АДРЕСА_1 . При цьому батько у будинку АДРЕСА_2 в період з 2018 року по 2024 рік використовував Котел, гідрофор, електричні інструменти, зарядні пристрої. Ним у будинку АДРЕСА_1 використовувалась зарядка особистих електросамокатів лише влітку. З 2018 року по 2022 року за електроенергію сплачувала мама а з 2022 року сплачували всі троє.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що з квітня 2023 року проживає у будинку АДРЕСА_1 , де також проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_6 і ОСОБА_1 . Позивач працювала на двох роботах, після операції працює тільки на одній, отримувала зарплатню і половину сплачувала за електроенергію. Ми запропонували платити за два будинки і за кіоск, ми виписали лічильник і електрики нам його поставили на будинок де ми живемо 75В. За електроенергію виходило 500,00 - 600,00 грн. Відповідач приходив і говорив ,що відключить нам світло, газ одним словом погрожував. Взимку прийшов лист на його ім`я як на власника борг майже 9000,00 грн, якщо він не заплатить цей борг то відключать світло. І якщо б відключили світло, то відключили б на обох будинках , оскільки на них стояв один лічильник до березня 2024 року. Ми заплатили цей борг 9000,00 грн і ще приблизно 3000,00 грн. У березні відключили світло. позивач постійно платила гроші на рахунок відповідача, а потім платила по квитанціях де вказували платником себе. У будинку де вона проживає використовують чайник, холодильник, котел взимку.

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що у 2022 році в серпні приїхав з Дніпропетровської області. На подвір`ї два будинки, один старий по АДРЕСА_2 , де проживає відповідач, а позивач у будинку АДРЕСА_1 . Також наголосив, що позивач сама сплачувала за спожиту електроенергію. Надійшло повідомлення з електромережі про перенос лічильника на інший будинок. Електрики приїхали переставили на стовп біля хати і протягнули до будинку де проживав відповідач. І з березня 2024 року будинок за літерою В лишився без води і без світла. Надійшло попередження з електромережі про відключення світла за несплату більше 11000,00 грн і вони сплатили цю заборгованість з позивачем.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує.

У відповідності до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

До житлово-комунальних послуг належить, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини 4 статті 544 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Оскільки кожен із житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не обладнаний окремим приладом обліку, а спожита електроенергія у цих житлових будинках обліковується одним приладом обліку, то оплата послуг повинна проводитися за показниками цього лічильника.

Відповідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квитанціями, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, підтверджується, що за період з 2018 року по січень 2024 року ОСОБА_1 сплатила за спожиту електроенергію 64357,26 грн, що не оспорюється сторонами.

Крім того, що згідно з квитанціямивід 24 квітня 2023 року, 30 травня 2023 року, 27 червня 2023 року, 27 липня 2023 року, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, підтверджується, що за період з 2018 року по січень 2024 року ОСОБА_2 сплатив за спожиту електроенергію 15254,28 грн, що не заперечується позивачем та її представником.

Отже, за період з 2018 року по січень 2024 року сторонами у справі всього сплачено за спожиту електроенергію по житлових будинках АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які обліковувалися одним приладом обліку 79611,54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач згідно постановою суду апеляційної інстанції від23 вересня 2020 року у справі № 438/1673/13ц є власником житлового будинка та АДРЕСА_1 та співвласником житлового будинка АДРЕСА_1 , а саме 1/2 ідеальної частини вказаного будинку, а тому враховуючи положення частини 1 статті 360 ЦК України, з дати ухвалення вказаного судового рішення мав сплачувати 3/4 вартості спожитої електроенергії, а позивач, як власник 1/2 ідеальної частини житлового будинка АДРЕСА_2 - 1/4 такої вартості, а до 23 вересня 2020 року вартість спожитої електроенергії мала сплачуватися сторонами порівну.

За період з 2018 року по 23 вересня 2020 року позивачем сплачено 10514,44 грн, з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року 53842,82 грн, а відповідачем у 2023 році - 15254,28 грн,

Тому сума, яку мала сплатити позивач за спожиту електроенергію з 2018 року по 23 вересня 2020 року становить 5257,22 грн, а відповідач 5257,22 грн, з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року позивач мала сплатити 17274,28 грн, а відповідач 51822,83 грн.

Враховуючи сплату відповідачем 15254,28 грн, частина несплаченої ним суми за спожиту електроенергію 41825,77 грн, з яких 5257,22 грн за період 2018 року по 23 вересня 2020 року та 36568,55 грн за період з 23 вересня 2020 року по січень 2024 року.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 36180,64 грн, як суму, що становить половину сплаченої позивачем суми за спожиту електроенергію.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача половину сплаченої нею суми за спожиту електроенергію у період з 2018 року по січень 2024 року, яка як встановлено у судовому засідання та не оспорюється сторонами, складає 64357,26 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача 32178,63 грн.

Доводи відповідач про те, що ним споживалась електроенергія у значно меншому розмірі, порівняно зі споживанням електроенергії позивачем, оскільки вона здає в оренду житло та з нею проживають інші особи, підлягають відхиленню, адже кількість споживання електроенергії позивача та відповідача кожним з них окремо може бути підтверджено лише приладом обліку електроенергії, встановленому окремо у кожному з житлових будинків.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: на 88,94 % (32178,62 грн (задоволена частинна вимог): 36180,64 грн (ціна позову)) х 100 = 88,94 %, з позивача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1077,24 грн (88,44% від 1211,20 грн).

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості понесених витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги (спожиту електроенергію) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 вартість витрат по оплаті за житлово-комунальні послуги за спожиту електроенергію у розмірі 32178 (тридцять дві тисячі сто сімдесят вісім) гривень 63 копійки.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1077,24 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 4 грудня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Олена ДУДАР