РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1046/25

Провадження № 2/293/639/2025

02 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

І.Короткий зміст позовних вимог

01.09.2025 товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" в особі керівника Романенка М.Е., звернулось через систему «Електронний суд» з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №727293 від 22.03.2019 у загальному розмірі 20 271,17 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №727293, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок відповідачу безготівковим шляхом кошти в розмірі 4500 грн.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги. Відповідно до п.2.2. договору факторингу №1 від 12.04.2018 зазначено, що у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.

Крім того, 12.07.2019 між ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено додаткову угоду № 22 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №22 від 12.07.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимог до ряду боржників в тому числі і за договором №727293 від 22.03.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке 25.07.2024 перейменоване на ТОВ «Він Фінанс».

Позивач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15489,00 грн., а саме:

сума основного боргу - 4500,00 грн.

сума боргу за процентами - 8829,00 грн.

сума боргу за пенею та штрафами 2160,00 грн.

В зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач здійснив нарахування інфляційних витрат та 3% річних та просить суд стягнути з відповідача за кредитним договором №727293 від 22.03.2019 заборгованість в загальному розмірі 20271,17 грн., яка складається з суми заборгованості 15489,00 грн; суми інфляційних втрат 3386,89 грн; суми 3% річних 1395,28 грн.

Позивач просить суд у зв`язку з дією обмежень карантинного характеру та введенням воєнного стану на території країни поновити строк позовної давності для подання позову.

ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.09.2025, справа № 293/1046/25 передана на розгляд судді Проценко Л.Й.(а.с.46)

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1724392 від 02.09.2025 сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47).

Ухвалою від 02.09.2025 суд позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" залишив без руху та надав позивачу 7-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 48-49).

Ухвалою від 11.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 13.10.2025 об 10 год 30 хв. Суд також задовольнив клопотання позивача про витребування доказів (а.с.59-60).

13.10.2025 сторони в судове засідання не з`явились. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 12 год. 30 хв. 10.11.2025 (а.с.65).

10.11.2025 сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи містяться заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68).

Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвалою від 10.11.2025, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 02.12.2025 об 9 год 30 хв у зв`язку з ненадходженням документів, які витребовувалися судом згідно ухвали від 10.09.2025 (а.с.69)

02.12.2025 сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином(а.с.73-74).

Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито заходів для його повідомлення про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання з дотримання вимог статей 128,130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення з довідкою УДППЗ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою», що в розумінніч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача про розгляд справи (а.с.74)

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

22.03.2019 товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено з ОСОБА_1 договір №7272938 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту в розмірі 4500 грн. строком на 30 днів. Договір підписаний електронно-цифровим підписом особи разом з графіком платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту (а.с.38-39).

Так, відповідно до п.1.1 договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4500.00грн (далі - позика) на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Позика надається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п.п.1.2 договору)

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою:

Знижена процентна ставка становить 1,53% від суми позики за кожний день користування позикою (558,45 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 1.8% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних) (п.п.1.3.1,1.3.2 п.1.3 договору).

Згідно п.1.5 договору позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом.

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованос за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий paxунок) в межах строку надання позики, визначених у пункті 1.2 цього договору за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (п.п.3.1,3.2 договору).

У випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язується сплатити товариству штраф в розмірі 54 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за договором (п.п.4.4 договору).

Згідно із графіком платежів до договору про надання фінансового кредиту №727293 від 22.03.2019, що є додатком №1 до договору про надання коштів у позику, визначено дату повернення кредиту 21.04.2019/ сума кредиту - 4500 грн/ суму нарахованих процентів -2065,00грн, разом до оплати 6566,50 грн/реквізити для оплати (а.с.39- зворот).

За даними копії листа ТОВ "Авентус Україна" (а.с. 41-43) та копії листа ТОВ "Вей Фор Пей", що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, укладений договір між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вей Фор Пей" №ВП-200417-1 від 20.04.17, на виконання умов якого 22.03.2019 за договором кредиту №727293/код транзисакції creditplus - 1739037 перераховано кошти у сумі 4500,00 грн на платіжну картку/маска картки НОМЕР_1 (а.с. 20-26).

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 на підставі якого відбулося відступлення права вимоги. Відповідно до п.2.2. договору - у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній (а.с.34-36).

12.07.2019 між сторонами ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено додаткову угоду №22 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 (а.с.27).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» по договору №727293 від 22.03.2019 позичальника ОСОБА_1 , нарахованої в період з 23.02.2019 по 12.07.2019 (на дату відступлення прав вимог) становить 15489,00 грн, яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 4500,00 грн., суми заборгованості за відсотками 8829,00 грн., суми боргу за пенею та штрафами- 2160,00 грн. (а.с.28-30).

12.07.2019 ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» підписано реєстр прав вимог №22 від 12.07.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору клієнт відступає факторові права вимоги до ряду боржників, в тому числі і за договором №727293 від 22.03.2019 (а.с.12-13).

Про перехід та набуття таких прав вимоги заборгованості за кредитним договором до відповідача, окрім договору факторингу та додаткових угод та копії реєстру прав вимог №22 від 12.07.2019, позивач надає довідку ТОВ "Авентус Україна" про проведений розрахунок ТОВ "Він Фінанс" за укладеним договором факторингу №1 від 12.04.2018 з усіма додатковими угодами до нього(а.с.16).

За даними позивача 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" протоколом №1706 було вирішено змінити найменування найменування ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" на ТОВ "Він Фінанс", про що відповідно до наказу №55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу №1706 від 25.07.2024 та внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.40).

З розрахунку наведеного у позовній заяві за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 заборгованіть відповідача перед позивачем становить 15 489,00 грн; сума збитків з урахуванням 3 % річних 1395,28 грн; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 3386,89 грн. Разом сума заборгованості становить 20271,17 грн.

Оскільки, відповідач добровільно не погасила існуючу заборгованість ні перед первісним кредиторами, ні перед позивачем після набуття права вимоги останнім, позивач за захистом свого права звернувся до суду.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором особою, яка набула таке право відповідно до договору факторингу.

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідач електронно-цифровим підписом у договорі визнав та погодився на запропоновані позивачем умови користування та порядком надання товариством грошових коштів.

Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір №727293 від 22.03.2019 підписаний відповідачем електронно-цифровим підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Суд встановив, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала кредитний договір електронним цифровим підписом. Факт отримання кредитних коштів відповідачем також не спростовано, а тому згідно умов договору стягненню підлягає заборгованість за основною сумою 4500,00 грн та 8829,00 грн нарахованих відсотків.

Щодо переходу права грошової вимоги до позивача судом зазначається наступне.

Пунктом 1 ч.1ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем право грошової вимоги за кредитним договором № 727293 від 22.03.2019 перейшло до позивача ТОВ "Він Фінанс".

Щодо стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних витрат судом зазначається наступне.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі №489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц.

Пунктом 18 Прикінцевим та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається позивачем визначено пеню 3% річних та інфляційні витрати за період до 23.02.2022.

Контррозрахунку суми пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідачем суду не надано.

За таких обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума неустойки в розмірі 2160,00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 1395,28 грн. та інфляційних витрат у розмірі 3386,89 грн, які також підлягають стягненню з відповідача.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику.

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, суд зазначає таке.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі строна зробила про це відповідну заяву (ст. 141 ЦПК України).

Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд у свої постановах неодноразово робив висновки щодо переліку тих чи інших документів для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Такий перелік відповідно не є вичерпним.

Отже, з аналізу викладеного слідує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, на підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.08.2025 (а.с. 10), копію детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом (а.с.14), копію додаткової угоди до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с.17), копію договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с.31-33) .

Таким чином, у справі, що розглядається позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.

Як визначено нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

При ухваленні рішення суд, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», крім вимог національного законодавства керується також практикою ЄСПЛ.

Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд уважає, що розмір правової допомоги за оплату наданих послуг, визначений стороною позивача відповідає критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, суд дійшов до висновку про задоволення заяви щодо стягнення понесених позивачем витрат за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у заявленому розмірі.

Керуючись ст. 79, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 354, 355, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" за кредитним договором №727293 від 22.03.2019 заборгованість в загальному розмірі 20271 (двадцять тисяч двісті сімдесят одну) гривню 17 копійок, яка складається з суми заборгованості 15 489,00 грн; суми інфляційних втрат 3386,89 грн; суми 3% річних 1395,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс", , місцезнаходження : 04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8.

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складене 04.12.2025.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО