ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 761/46272/24

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1704/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2025 року (місце ухвалення сел. Козелець) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ «КЛТ Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 29.10.2023 між ТОВ «КЛТ «Кредит» та відповідачем (позичальником) був укладений кредитний договір № 296, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4900,00 грн, строком на 365 днів (до 28.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5%).

Вказує, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначає позивач, кредитні кошти були відправлені відповідачу 29.10.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним чеком.

За доводами позову, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у результаті чого станом на 02.12.2024 виникла прострочена заборгованість у розмірі 67497,50 грн, з яких: 4900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 62597,50 грн - заборгованість за відсотками, яка й підлягає стягненню на користь позивача, яка була обрахована за період з 29.10.2023 по 28.10.2024 включно.

У позові ТОВ «КЛТ Кредит» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 296 від 29.10.2023 станом на 02.12.2024 у розмірі 67497,50 грн, яка складається з: 4900,00 грн заборгованість за кредитом, 62597,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.10.2023 по 28.10.2024, а також судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2024 справу направлено до Козелецького районного суду за встановленою підсудністю.

24.04.2025 через систему «Електронний суд» представник ТОВ «КЛТ Кредит» подав заяву, в якій посилається, що 04.01.2025 відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача ТОВ «КЛТ Кредит» із заявою з метою врегулювання заборгованості, яка була задоволена та погоджено до оплати 40000,00 грн. 16.01.2025 відповідачем ОСОБА_1 частково сплачені прострочені проценти у розмірі 10000,00 грн, проте у подальшому відповідач ОСОБА_1 відмовився виконувати домовленості, у зв`язку з чим станом на 24.04.2025 сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 57497,50 грн, із яких: 4900,00 грн заборгованість за кредитом; 52597,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за період із 29.10.2023 до 28.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3.5% за кожен день користування кредитом (1277.5% річних) та Графіку платежів.

Рішенням Козелецького районного суду від 28.08.2025 позов ТОВ «КЛТ Кредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ Кредит» грошові кошти в розмірі 57497,50 грн (із яких: 4900,00 грн заборгованість за кредитом; 52597,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за період із 29.10.2023 до 28.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3.5% за кожен день користування кредитом (1277.5% річних) та Графіку платежів) заборгованості за кредитним договором № 296 від 29.10.2023 станом на 24.04.2025, а також грошові кошти в розмірі 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу і судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

В обгрунутування рішення суд послався, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Обласов С.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 28.08.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «КЛТ Кредит».

За доводами скарги судом неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів заявник посилається, що позивачем не надано будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу всупереч правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.04.2019 у справі № 757/16602/17-ц, від 23.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Також вказує, що всупереч Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронні довірчі послуги» позивачем до позовної заяви не додано доказів: того, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через ВаnkID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту) для встановлення належності облікового запису саме цій особі, з якого відбувалося подальше укладення договору; не надано доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить відповідачу; не надано доказів на підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними, а також не надано до суду технічних доказів, зокрема, лог-файли, докази відправки та отримання повідомлення, скріншоти та записи екрану.

Як стверджує заявник, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів.

Звертає увагу, що оскільки ТОВ «КЛТ Кредит» зареєстрована як фінансова установа, основним видом діяльності якої, відповідно до КВЕД 64.92 є здійснення діяльності з дання послуг з кредитування, та має свідоцтво, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виконання Постанов Національного банку України для ТОВ «КЛТ Кредит» є обов`язковим, а насідком недодержання умов Постанови НБУ від 28.07.2020 року № 107 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» є визнання договору нікчемним на підставі положень ст. 215, 236 ЦК України.

Крім того, заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відсотків, які підлягають стягненню, та зазначає, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «КЛТ Кредит», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом.

Вважає, що укладення (на думку позивача) ОСОБА_1 . Договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором, а вимога позивача про нарахування та сплату відсотків, які більше ніж в десять разів перевищує сам розмір позики і є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Також за доводами скарги, заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 52597,50 грн не є співмірною сумі кредиту у 4900,00 грн за спірним кредитним договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

При визначенні розміру процентів, вважає правильним виходити з розміру облікової ставки НБУ та строку дії договору кредиту - з 29.10.2023 (початок строку дії Договору) до 15.12.2023 - 25% річних; з 15.12.2023 до 28.10.2024 (закінчення строку дії Договору) - 14,5 % річних.

Крім того, як вказує заявник, на момент укладення кредитного договору, положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не містили умов щодо граничного розміру щоденної процентної ставки, проте 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування») згідно положень якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Тому вважає, що починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %, а позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін з урахуванням п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник ТОВ «КЛТ Кредит» - адвокат Руденко К.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Обласовим С.А., а рішення Козелецького районного суду від 28.08.2025 без змін. В обґрунтування посилається, що відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідач зареєструвався на веб-сайті Позивача в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Вказує, що Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «КЛТ Кредит» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті та є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Як стверджує заявник, укладення Відповідачем кредитного договору це право, а не обов`язок Відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд Відповідачем, який є вільним у своєму виборі і не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим Договором. Також вказує, що до позовної заяви додано первинні документи, зокрема кредитний договір, що підтверджує наявність правовідносин між Позивачем та Відповідачем, який оформлено відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і на підставі кредитного договору відповідачу був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку Відповідача, яка була ним верифікована що підтверджується відповідною довідкою. Посилається, що відповідач всупереч умов Кредитного договору та положень ст. 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання за договором не виконав. Заявник не погоджується з доводами скарги про застосування норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Відповідач перед укладенням Кредитного договору ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, змістом кредитного договору, яким сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Тому вважає, що підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Щодо нарахованого розміру заборгованості за відсотками, заявник вказує на те, що відповідно до умов договору та положень ст. 525, 527, 530 ЦК України у межах строку кредитування Відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти та має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги Позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Вказує, що відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості (долучено до матеріалів справи), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Крім того, заявник посилається на те, що враховуючи прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності цим Законом № 3498-ІХ, а також на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказує, що денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). За доводами відзиву, 04.01.2025 відповідач звернувся до позивача із заявою з метою врегулювання заборгованості, яка була задоволена та погоджено до сплати 40000 грн, проте 16.01.2025 відповідачем було сплачено лише частково прострочені відсотки у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 29.10.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «КЛТ Кредит» був укладений кредитний договір № 296, за умовами якого сума кредиту становить 4900,00 грн строком на 365 днів (до 28.10.2024), зі сплатою відсотків 3.5% від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 6-11).

Кредитний договір між ТОВ «КЛТ Кредит» і відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача ОСОБА_1 на веб-сайті мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ і підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором 394744 (а.с. 9 зворот).

За матеріалами справи, 29.10.2023 кредитні кошти у розмірі 4900,00 грн були перераховані ТОВ «КЛТ Кредит» ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним чеком (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язань за вказаним кредитним договором і за розрахунком, проведеним позивачем ТОВ «КЛТ Кредит», станом на 02.12.2024 заборгованість за кредитним договором становила 67497,50 грн, з яких: 4900,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 62597,50 грн прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом (а.с. 13-17).

Згідно з інформацією, наданою 04.04.2025 AT «Універсал Банк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № 5375-41ХХ-ХХХХ-2531 та зазначено про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою в період із 29.10.2023 до 03.11.2023, що знаходиться в його анкетних даних (а.с. 88). Також АТ «Універсал Банк надано виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 89).

Також судом встановлено, що 04.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «КЛТ Кредит» із заявою з метою врегулювання заборгованості та між сторонами погоджено до оплати заборгованість у розмірі 40000,00 грн. 16.01.2025 відповідачем було частково сплачені прострочені відсотки у розмірі 10000,00 гривень. Станом на 24.04.2025 у відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «КЛТ Кредит» наявна заборгованість у розмірі у розмірі 57497,50 грн, з яких: 4900,00 грн заборгованість за кредитом; 52597,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за період із 29.10.2023 до 28.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3.5% за кожен день користування кредитом (1277.5% річних) та Графіку платежів) (а.с. 99-107, 112).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи положення ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте, апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до укладеного кредитного договору № 296 від 29.10.2023, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 4900,00 грн строком на 365 днів, шляхом переказу на платіжну картку на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (1277,5% річних).

За матеріалами справи, кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 394744, що підтверджується Витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи щодо хронології дії укладення кредитного договору та анкетою-заявою на кредит № 3056 від 29.10.2023 (а.с. 18, 19), що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті установи.

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним і у судовому порядку не оскаржувався, а відповідачем ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на спростування факту укладення Кредитного договору № 296 від 29.10.2023.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі за користування кредитними коштами з урахуванням заяви від 04.01.2025 ОСОБА_1 матеріали справи не містять та відповідачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, кошти не повернув.

За матеріалами справи, кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 394744, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 не був би укладений, таким чином сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

До кредитного договору додано Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «КЛТ Кредит» (а.с. 20-24), паспорт споживчого кредиту (а.с. 108-110), який підписаний відповідачем електронним підписом, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с. 10-10 зворот), яка також підписана електронним підписом відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення кредитного договору, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Згідно з п. 6.1 Кредитного договору цей договір укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https://kltcredit.com.ua (далі ІТС) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що з метою отримання кредиту, позичальник проходить реєстрацію в ІТС шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону, за яким буде здійснюватись подальша ідентифікація позичальника в ІТС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІТС, позичальнику створюється Особистий кабінет, в якому відображаються всі його анкетні дані. Ідентифікація/верифікація позичальника здійснюється у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації позичальника.

Після проходження реєстрації та ідентифікації в ІТС Товариства, позичальник в особистому кабінеті реєструє електронний платіжний засіб, на кий буде зараховано суму кредиту (п. 6.3 Кредитного договору).

Згідно п. 6.4 Кредитного договору, для отримання кредиту та укладення Договору, позичальник в Особистому кабінеті в ІТС заповнює необхідну інформацію щодо бажання отримати кредит шляхом заповнення усіх грав відповідної форми в ІТС, в якій вказує суму кредиту та бажаний строк надання кредиту. Позичальник підтверджує заявку на кредит шляхом введення у відповідне поле ІТС одноразового ідентифікатора, який надсилається Товариством шляхом відправки повідомлення на телефонний номер позичальника, зазначений в Договорі.

Пунктом 6.5. Кредитного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у відносинах між позичальником та Товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором у випадках, визначених чинним законодавством або кваліфікований електронний підпис, а пунктом 7.1 кредитного договору сторони погодили, що договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованої електронної печатки з кваліфікованою електронною позначкою часу уповноваженою особою Товариства.

Таким чином, встановлено, що договір між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитних договорів.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Не є обґрунтованими доводи скарги про те, позивачем не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації, оскільки тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачеві, який не надав ні суду першої, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі номер телефону належить не йому.

Також відповідачем не спростовано, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення відсотків у повному обсязі, тобто без врахування положень ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування".

Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими до оплати відсотками за користування кредитом, за період з 29.10.2023 по 28.10.2024, в сумі 57497,50 грн, з яких 4900,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 52597,50 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Відповідно до п. 1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 19 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за Кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам, станом на 24.04.2024 становить 57497,50 грн, за період з 29.10.2023 по 28.10.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів, в межах строку кредитування.

У відзиві позивач наполягає, що саме такий розмір процентної ставки повинен застосовуватися за весь період нарахування процентів, оскільки приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, до кредитного договору, який укладений до набрання чинності цих змін і який не переукладався, не застосовуються.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Колегія суддів враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Тому небгрунтованими є доводи відзиву щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 3,5 % за весь період нарахування заборгованості.

За матеріалами справи, кредитний договір № 296 укладено 29.10.2023, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», проте суд першої інстанції помилково до розрахунку взяв ставку 3,5 % до всього періоду, що призвело до не правильного нарахування відсотків.

Враховуючи викладене, з 29.10.2023 по 23.12.2023 застосовується передбачена договором процентна ставка 3,5 %, з 24.12.2023 по 21.04.2024 застосовується процентна ставка 2,50 %, з 22.04.2024 по 19.08.2024 1,5%, а з 20.08.2024 по 28.10.2024 (дата повернення кредиту) 1%.

Апеляційний суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 296 від 29.10.2023, а саме з нарахованими відсотками в сумі 9604,00 грн (4900,00 х 3,5% х 56 днів) за період з 29.10.2023 по 23.12.2023.

Колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за процентами за період з 24.12.2023 по 21.04.2024 складає 14700,00 грн (4900,00 грн х 2,5% х 120 днів), з 22.04.2024 по 19.08.2025 складає 8820,00 грн (4900 грн х 1,5% х 120 днів), з 20.08.2024 по 28.10.2024 становить 3381,00 грн (4900,00 грн х 1% х 69 днів), а всього заборгованість за відсотками складає 36505,00 грн.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед ТОВ «Клт Кредит» складає 41405,00 грн, з яких 4900,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 36505,00 грн заборгованість за відсотками за період з 29.10.2023 по 28.10.2024.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.

Разом з тим, проценти відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.

Крім того, не може бути застосовано до спірних правовідносин п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачі» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту, проте дійшов помилкового висновку про задоволення вимог у повному обсязі в частині стягнення заборгованості за відсотками, у зв`язку з чим рішення Козелецького районного суду від 28.08.2025 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення відсотків шляхом зменшення розміру стягнутих відсотків до 36505,00 грн, тому підлягає зменшенню загальна сума сума заборгованості за кредитним договором, стягнута з ОСОБА_1 , з 52597,50 грн до 41405,00 грн (4900,00 грн тіло кредиту + 36505,00 грн відсотки).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «КЛТ Кредит» на суму 41405,00 грн (41405,00 грн від 52597,50 грн становить 78,7 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ Кредит» судового збору, зменшивши суму з 3028,00 грн до 2383,04 грн (3028,00 грн х 78,7 %), правової допомоги з 10000,00 грн до 7870,00 грн (10000,00 грн х 78,7%).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню на суму 11192,50 грн (52597,50 грн 41405,00 грн), тобто на 21,3 %, у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 176 зворот), то відповідно з ТОВ «КЛТ Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 773,96 грн (3633,60 грн х 21,3 %) за апеляційний розгляд справи з урахуванням застосування понижуючого коефіцієнту.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат - змінити.

Зменшити розмір стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» з 52597,50 грн до 41405,00 грн, судового збору з 3028,00 грн до 2384,03 грн, правничої допомоги з 10000,00 грн до 7870,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (юридична адреса: площа Солом`янська буд. 2, прим. 04, м. Київ, 03035, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 773,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04.12.2025.

Головуючий Судді :