У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Логойда І.В., за участю секретаря судового засідання Лутнянського І.Р., представника позивача - адвоката Мигальчич Л.А., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Бачинської А.В., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 , про закриття провадження у цивільній справі № 308/13536/20 за позовною заявою адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та примусове виселення,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2020 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, примусове виселення зупинено до вирішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області цивільної справи №308/8857/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна в натурі та визнання права власності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2025 року, провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, примусове виселення поновлено.

21.11.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідно з якого просить закрити провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самих підстав у справі №308/3040/15-ц. Повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим. У справах збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто повний збіг обставин справи.

Від представника позивача надійшли заперечення на вказане клопотання, згідно з якими просить відмовити у задоволенні клопотання. Вказує, що у справі № 308/3040/15-ц сторони (суб`єктивний склад): ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи Ужгородське МВ ГУДМС України в Закарпатській області не збігаються. Щодо предмету і підстав спору. Справа стосувалась усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку та виселення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на 4 ст. 156 ЖК України, де законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. А саме дозвіл на реєстрацію відповідача у житловому будинку надавав попередній власник, а не позивач, а також на норми ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-1V "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-1V). Цим рішенням суд констатував, що у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу, а саме необхідність укладення договору найму на платне користування майном. Відповідно не є тотожними ні предмет, ні підстави позову. Справа № 308/13536/20 - сторони ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (відмінний суб`єктний склад сторін). Предмет спору та підстави про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про примусове виселення (відсутня вимога про зняття з реєстраційного обліку). Підстави - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (частина перша статті 401 ЦК України). Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України). Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (пункт 4 частини першої статті 406 ЦК України). Наявністю у відповідачки іншого житла - квартири, розташованої в АДРЕСА_1 (загальною площею 59,3 кв.м.), щодо якого така вчинила ряд фаундаторних правочинів з метою уникнення цивільної відповідальності, з дотримання збалансованості відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції. Відсутністю у відповідачки реєстрації місця проживання в спірному житловому будинку, небажання відповідачки укладати договір найму, (ст.162 ЖК України), адже позивач ніякої згоди на її безоплатне користування майном не надавав порушення вимог ст.ст. 321, 405 ЦК України, щодо безумовного права власника розпоряджатись своїм майно на власний розсуд. Наявністю боргу відповідачки перед позивачем, які такий стягує в порядку регресу за спожиті відповідачкою комунальні послуги (справа № 308/7588/17 перебуває на розгляді), ігноруванням вимоги про виселення у разі непогашення боргу та укладення договору найму.

У судовому засіданні відповідачка та її представник підтримали подане клопотання. Зазначили, що справа з тотожними позовними вимогами вже вирішувалась судом, є преюдиційне рішення, була членом сім`ї позивача, при розлученні її житлові права не повинні порушуватись. Також відповідачка зазначила, що приймала участь у купівлі майна, таке придбавалося за її кошти, проживали з відповідачем до одруження, сплачує комунальні платежі, вважає майно своїм. Надала для ознайомлення відмітку про прописку.

У судовому засіданні представник позивача підтримала подані заперечення на клопотання з підстав, вказаних у такому.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників, суд вважає, що воно не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Так, судом встановлено, що у справі №308/3040/15-ц ОСОБА_2 звертався до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи без заявлення позовних вимог Ужгородського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_2 , та зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному житловому будинку та виселення. Позовні вимоги вмотивовані нормами ст.ст. 16, 379, 382, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 156 ЖК України. За результатами розгляду та апеляційного перегляду справи позовні вимоги до ОСОБА_3 стосовно втрати права на користування житловим будинком було задоволено. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 судом відмовлено.

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 17.12.2020 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, примусове виселення. Позовні вимоги обґрунтовано нормами ЦК України стосовно сервітуту, ст. 150, 156 ЖК України. Дослідивши матеріали, додані до справи, суд вважає, що у даній справі у спорі є тотожними суб`єкти, предмет позову також раніше розглядався судом. Адже, визначальним є вказані складові у спорі. Так, предмет позову та сторони і учасники судового процесу хоч і не є повністю тотожними, оскільки у попередній судовій справі учасником судового процесу була також третя особа та другий відповідач, не ставиться вимога про зняття з реєстраційного обліку у житлі, але в частині спору між позивачем і відповідачем є ідентичними.

Поряд з цим, підстави позову є дещо іншими у даному спорі. Позивач вважає, що розірвання шлюбу (рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/728/13-ц від 14.03.2013) є тією обставиною, яка припиняє право користування відповідачем житловим приміщенням, а згідно з позовною вимогою у справі №308/3040/15-ц такою обставиною позивач зазначав незаконну реєстрацію проживання і втрату права користування житловим будинком з часу набрання рішенням суду законної сили про визнання позивача власником будинку (рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/14441/13-ц від 28.07.2014). Також вказує, що упродовж 2019-2020 років відповідачем вчинялись спроби з безвідплатного відчуження своєї частки спадкового майна за померлим батьком, а згодом і за матір`ю за відплатним договором. Дані обставини, впливають на вирішення позовних вимог. Доводить неправомірні дії відповідача з неукладення договору сервітуту, невизнання законних вимог позивача стосовно його права власності на житловий будинок.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у даному випадку підстави спору між сторонами не є тотожними, а отже, підстав для закриття провадження у справі немає.

Тому суд на підставі наведених обставин дійшов висновку, що необхідно відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутні саме такі підстави.

Керуючись ст. 42, 48, 222, 255, 256, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі № 308/13536/20 за позовною заявою адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда