П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 757/48076/23-ц

Провадження №22-ц/824/12100/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 03 грудня 2025 року

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року, ухваленого у складі судді Хоменко В.С., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просив визнати, що ненаданням запитаної в листі від 18.07.2023 року інформації про причини нарахування плати за постачання теплової енергії у літній період, коли батареї центрального опалення не працюють, КП «Київтеплоенерго» порушило його права; зобов`язати КП «Київтеплоенерго» надати йому запитану в листі від 18.07.2023 року інформацію протягом тижня після набрання рішенням суду законної сили.

Позов обґрунтовано тим, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідачем надається послуга з постачання теплової енергії.

Зауважує, що 18.07.2023 року через КБУ «Контактний центр міста Києва 1551» він звернувся до відповідача із проханням надати інформацію про причини нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії в літній період, коли батареї центрального опалення не працюють.

Однак, відповідач не надав відповіді на його лист від 18.07.2023 року, чим порушив його права.

В зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Ухвалою від 13 лютого 2025 року після передачі вказаної справи за підсудністю з Печерського районного суду м. Києва, відкрито провадження в справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання бездіяльності такою, що порушила права та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на звернення ОСОБА_1 підготовлена і направлена позивачу КК «Центр комунального сервісу», що не суперечить п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доказів того, що відповідь на свій запит ОСОБА_1 отримав всупереч наявної інформації у КП «Київтеплоенерго» чи на його звернення надана невичерпна відповідь, немає.

Таким чином, ОСОБА_1 отримав відповідь на свій запит щодо інформації про нарахування оплати за центральне опалення,в межах своєї компетенції і володіння інформацією від КК «Центр комунального сервісу», отже відповідач не порушив його прав щодо отримання інформації, й підстави для зобов`язання КП «Київтеплоенерго» надати ОСОБА_1 таку інформацію відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про те, що звернення до відповідача направлено до КК «Центр комунального сервісу» не відповідає дійсності та не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Зазначає, що доказів отримання відповіді відповідача позивачем в матеріалах справи відсутні.

Вказує, що твердження суду про відсутність доказів надання неповної відповіді на звернення до відповідача не відповідає дійсності.

13 серпня на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача КП «Київтеплоенерго» в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Кравець Т.П. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2002 року.

18.07.2023 року ОСОБА_1 направлено до КП «Київтеплоенерго» прохання про роз`яснення щодо нарахування оплати за центральне опалення, за допомогою мережі Інтернет через онлайн сервіс КБУ «Контактний центр міста Києва 1551», що підтверджується скріншотом із вказаного додатку. Виконавцем вказаного звернення визначено КП «Київтеплоенерго».

Як з`ясовано судом, вказане звернення зареєстровано та переадресовано для опрацювання до КК «Центр комунального сервісу», яке і визначено виконавцем для надання відповіді позивачеві.

При цьому, судом з`ясовано, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 08.12.2016 року № 1244 «Про єдину міську службу для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна» на базі Комунального концерну «Центр комунального сервісу» організовано єдину міську службу для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна».

Відповідно до Договору № 1641/Е3-23 про надання послуг від 01.02.2023 року, укладеного між КП «Київтеплоенерго» (Замовник) та КК «Центр комунального сервісу» (Виконавець), Виконавець зобов`язується надавати Замовникові послуги, зазначені в п. 1.2. Договору, а Замовник - приймати і оплачувати отримані ним послуги.

Найменування послуг - послуги з обробки даних (Послуги з обробки даних, контакт-центру та інші послуги, що передбачають комплексне обслуговування Споживачів за послуги Замовника за принципом «єдиного вікна») (п. 1.2. цього Договору).

Зокрема, відповідно до п. 1.2.3 Договору КК «Центр комунального сервісу» надає споживачам консультації, роз`яснення з питань нарахувань, перерахунків, оплат, заборгованості за послуги, надані КП «Київтеплоенерго».

За результатами розгляду вказаного звернення позивача, 31.07.2023 року КК «Центр комунального сервісу» листом № 07/КЦ-260729222 надано відповідь ОСОБА_1 в програмному комплексі опрацювання звернень, що підтверджується скріншотом із цього ж додатку.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною першою статті 5, частиною другою статті 7 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, законодавство України у будь-яких правовідносинах захищає права громадянина на інформацію, яка йому потрібна у повсякденному житті, і тому таку інформацію повинна надати особа (юридична особа), яка нею володіє, у запитуваній громадянином формі.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За змістом статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Як установлено з матеріалів справи за результатами розгляду вказаного звернення позивача, 31.07.2023 року КК «Центр комунального сервісу» листом № 07/КЦ-260729222 надано відповідь ОСОБА_1 в програмному комплексі опрацювання звернень, що підтверджується скріншотом із цього ж додатку.

Таким чином, КП «Київтеплоенерго» у межах встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» терміну розгляду звернень надано відповідь на заяву ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено протиправності дій КП «Київтеплоенерго» щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 .

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 направив запит про надання інформації до відповідача за допомогою електронної системи КК «Центр комунального сервісу».

Таким чином, направлення відповіді до особистого кабінету позивача у електронній системі КК «Центр комунального сервісу» є належною, оскільки у зверненні позивачем не було зазначено, що позивач бажає отримати відповідь за допомогою поштового відправлення на його поштову адресу, а тому доводи апеляційної скарги про те, що звернення було направлено не до КК «Центр комунального сервісу» а поштовим відправленням, не надано жодних доказів, зокрема копії поштового відправлення, квитанції, чеку або інших документів, які б підтверджували направлення запиту не за допомогою КК «Центр комунального сервісу».

Отже, враховуючи принцип диспозитивності та розподілу обов`язку доказування, позивач не довів належними та допустимими доказами свої доводи у зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідь відповідача не вповній мірі відповідала змісту звернення позивача та була нечіткою не є підставою для визнання дій протиправними, оскільки це є підставою звернутись до позивача повторно уточнивши які саме деталі він хоче уточнити у відповідача.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено факту порушення його прав.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна