Справа № 331/5046/25
Провадження № 2/331/3034/2025
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, -
02.03.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з під арешту.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спорідненість Позивача та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_1 , його матері ОСОБА_3 та бабусі. ОСОБА_3 при народженні мала прізвище « ОСОБА_4 », яке, у зв`язку з укладенням шлюбу, було змінено на « ОСОБА_5 ». Вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що ОСОБА_1 має відповідне свідоцтво про смерть.
В інтересах ОСОБА_2 її представником, адвокатом Лєскіним М.С., за життя останньої було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири загальною площею 43.45 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Спадкодавцю на праві приватної власності. Отримані відомості щодо квартири оформлено інформаційною довідкою № 427171449 від 16.05.2025 року . ОСОБА_2 отримала у власність зазначену Квартиру в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 141 від 26.02.2016 року та була єдиним власником вказаного об`єкта нерухомого майна.
За викладених обставин, в інтересах ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено адвокатський запит № б/н від 10.06.2025.
Після смерті Спадкодавця 25.06.2025 відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині щодо власників Квартири та обтяження не зазнали змін, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 01.09.2025 року.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , її онук, ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець звернувся 04.08.2025 до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Ганни Юріївни із заявою про прийняття спадщини, у складі якої є вищевказана Квартира. За результатом звернення до нотаріуса із зазначеною заявою було зареєстровано спадкову справу № 74419464, на підтвердження чого Позивач має відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Таким чином, через відсутність матеріалів виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на Квартиру, та відомостей про нього, припинити обтяження речових прав на зазначене нерухоме майно можливо виключно в судовому порядку.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачу надати відзив на позов.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя 06.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
У судове засідання представник позивача, адвокат Лєскін М.С.не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягає.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26.06.2025 року Серія НОМЕР_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири загальною площею 43.45 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Спадкодавцю на праві приватної власності. Отримані відомості щодо квартири оформлено інформаційною довідкою № 427171449 від 16.05.2025 року . ОСОБА_2 отримала у власність зазначену Квартиру в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 141 від 26.02.2016 року та була єдиним власником вказаного об`єкта нерухомого майна.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , її онук, ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець звернувся 04.08.2025 до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Ганни Юріївни із заявою про прийняття спадщини, у складі якої є вищевказана Квартира. За результатом звернення до нотаріуса із зазначеною заявою було зареєстровано спадкову справу № 74419464, на підтвердження чого Позивач має відповідний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження майном.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені статтею 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2003 році, на даний час виконавчі провадження відсутні однак, арешт, накладений на майно боржника, знято не було.
На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті його бабусі.
При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.
Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на належне йому нерухоме майно, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.
На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні своїм майном.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є, в тому числі, й рішення суду, що набрало законної сили.
Керуючись ст.ст.12,15,29 76, 81,82, 245, 265 ЦПК, 316, 317, 321, 391 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.
Визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав і законних інтересів поважними та поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04.12. 2025 року.
Суддя Н.В.Фісун