Справа № 676/9198/25
Номер провадження 2/676/4487/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

05 грудня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Пилипенко І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, третя особа: відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора Хмельницької області про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Підлісний О.В. звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою та просить суд зняти арешт нерухомого майна з реєстраційним номером №9769616, зареєстрований 26.04.2010р. реєстратором: Хмельницька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладеного Міським відділом державної виконавчої служби Кам`янець Подільського міськрайонного управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 26.04.2010, МВ ДВС Кам`янець-Подільського МРУЮ, Державний виконавець Іккес Н.О.

В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 є власниками на праві спільної часткової власності : домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 92,6 кв.м., по 1/2 кожен.З метою реалізації вказаного домоволодіння, позивач виявила накладене обтяження, а саме арешт нерухомого майна, зареєстровано : 26.04.2010 за №9769616 реєстратором: Хмельницька філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. Підстава обтяження : постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 26.04.2010, МВ ДВС Кам`янець-Подільського МРУЮ, Державний виконавець Іккес Н.О. Об`єкт обтяження все нерухоме майно, що належить власнику ОСОБА_2 . На момент подання позовної заяви, будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 відсутні, однак залишився арешт на нерухоме майно. Відносно ОСОБА_2 був винесений вирок від 30.03.2009 р. по кримінальній справі №1-133/09, відповідно до якого останній засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належило йому на праві приватної власності. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначено міру покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавленні волі із конфіскацією всього майна засудженого. Син позивачки - ОСОБА_2 загинув під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини, що підтверджується сповіщенням №206 сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця від 10.10.2025р. та свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 17.10.2025р. 25.11.2025 р. позивачка звернулась із заявою про вступ у спадщину, оскільки є єдиним спадкоємцем після смерті свого сина. Вказаний арешт порушує права позивачки, оскільки остання не може реалізувати свої права, як власника та спадкоємця, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі приходжу до наступного висновку.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області по справі №1-133/09 від 30 березня 2009 року ОСОБА_2 було засуджено за ч.2 ст.187, ст.70, ст.69 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належало йому на праві власності.

Із копії акту опису й арешту майна від 29.03.2011 року слідує, що на підставі виконавчого листа №1-133/09 від 18 липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 всього належного йому майна на праві власності, державним виконавцем проведено опис і арешт належного мана ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.20025 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.04.2010 року, винесеної ДВС Кам`янець-Подільського МУЮ накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, спадкоємцем першої черги є його мати ОСОБА_4 , яка звернулась до Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом із спадкового реєстру.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватно правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України).

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон № 606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною другою статті 40-1 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункти 2-6 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV).

Як вбачається із матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 у грудні 2025 року звернулася до суду з цивільним позовом про скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, як додаткового покарання, оскільки на даний час виконавче провадження відсутнє.

На час звернення з позовом та розгляду справи порядок судового оскарження урегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви виконавчий лист від 28.07.2009 року №1-133/09 був виданий на виконання вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду №1-133/09 від 30.03.2009 року в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Щодо посилання в позовній заяві, що позивач не є учасником виконавчого провадження та не є учасникам кримінального провадження, а тому спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, суддя вбачає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

На підставі положень ч.1, ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Законом України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в Постанові від 19.06.2019 року справа №383/493/18, провадження № 14-237цс19, вирішення питання скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, не можуть бути розглянуті у цивільному провадженні, оскільки їх слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що у ВДВС Кам`янець-Подільського МРУЮ на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 28 липня 2009 року №1-133/09, виданого на виконання вироку від 30.03.2009 року №1-133/09 в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_2 , відтак його мати ОСОБА_1 як спадкоємець померлого боржника на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що арешт на спірне майно накладено в межах кримінального провадження, а тому вказана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, відтак у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, третя особа: відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора Хмельницької області про звільнення майна з-під арешту, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області, третя особа: відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора Хмельницької області про звільнення майна з-під арешту.

Роз`яснити позивачу право на звернення щодо даного спору до суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя І.О. Пилипенко