Провадження №2/337/1648/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики, штрафу та пені,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Мусієнко М.В., до ОСОБА_3 про стягнення суми позики, штрафу та пені за договором позики, який мотивує тим, що 13.10.2023 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 40000,00 грн, що в еквіваленті у криптовалюті становить 1039 USDT, а позичальник ОСОБА_3 зобов`язався повернути суму позики до 13.02.2024 чотирма рівними частинами, проте на момент звернення до суду жодної частини позики не повернув, чим порушив умови договору.

Умовами договору, а саме у п.9 передбачено, що у разі неповернення суми позики впродовж 60 днів після спливу строку її повернення, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10%, що становить 4000,00 грн. Крім того, у п.10 договору передбачено, що позичальник також зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення. Станом на 28.05.2025 строк прострочення за договором - 471 день, тому розмір пені становить 188400,00 грн з розрахунку: 40000,00 грн х 1% х 471 днів.

Просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики у розмірі 40000,00 грн, штраф у розмірі 4000,00 грн, пеню у розмірі 188400,00 грн, а також судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2324,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою суду від 02.06.2025 вказану позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.06.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.06.2025 за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.

23.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що він не заперечує факт укладання договору позики від 28.06.2023, за яким він отримав суму еквівалентну 1000 USDT. Проте, він категорично не погоджується із сумою вимог, заявленою позивачем і вважає, що зобов`язання за договором повністю виконані ним в межах домовленостей сторін. Також зазначає, що протягом 2023-2025 років він працював у компанії, пов`язаній із позивачем, на підставі договору із ФОП ОСОБА_4 . В межах усної домовленості, узгодженої із самим позивачем, сума позики щомісяця частинами погашалась за рахунок його заробітної плати. Такі відрахування мали характер регулярних списань шляхом утримання з нарахованого доходу. Протягом цього періоду з нього було фактично утримано понад 40000 грн у рахунок погашення позики. Позивач до моменту подання позову жодного разу не заявляв про порушення чи несплату коштів. Жодних письмових чи усних претензій, розрахунків чи повідомлень від позивача не надходило, що підтверджує мовчазне визнання з його сторони належного виконання зобов`язань за договором. Вважає позовні вимоги надуманими, оскільки не враховано суми, які вже були утримані з його заробітку, позивачем не наданий обґрунтований розрахунок та взаєморозрахунок між сторонами, вимоги про штраф та пеню є неспівмірними, необґрунтованими та порушують принцип добросовісності. Просить у задоволені позову відмовити.

Одночасно у відзиві відповідач заявив клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 15.08.2025 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів було відмовлено.

09.09.2025 та 24.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Мусієнка М.В. до суду надійшли додаткові пояснення по справі щодо дати укладання договору позики та дати повернення позики, а саме про те, що у договорі від 13.10.2023 міститься описка у даті повернення позики, вірною датою повернення позики є 13.02.2024 (оскільки суму позики слід було повернуто 4 рівними частинами з 13.10.2023), така описка не впливає на дійсність договору та характер правовідносин між сторонами.

Ухвалою від 30.10.2025 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мусієнко М.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що на даний час запозичені відповідачем кошти позивачу не повернуті. Сторона позивача вживала заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення перемовин із відповідачем, повідомляла про необхідність повернення суми позики, проте останній повідомив, що це питання повинно бути вирішено лише в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань про відкладання судового засідання не подавав.

Суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 524, ч.1 ст. 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наслідки порушення договору позичальником визначені у ст.1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд встановив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 13 жовтня 2023 року укладений договір про надання безвідсоткової позики.

Відповідно до умов укладеного договору, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в позику грошові кошти у сумі 40000 грн, що в еквіваленті у криптовалюті становить 1039 USDT, шляхом переказу між криптовалютними гаманцями (п.2 договору), та зобов`язався повернути суму позики у національній валюті України (гривні) до 13 лютого 2023 року (як зазначено у п.3 договору) чотирма рівними частинами, не рідше одного разу на місяць. Повернення грошей має бути здійснено шляхом банківського переказу на реквізити, які повідомить позикодавець, або шляхом фактичної передачі коштів (за вибором позикодавця).

За домовленістю сторін сплата (повернення) позики повинна підтверджуватися позикодавцем відповідними розписками про одержання грошей, які позикодавець зобов`язаний видати позичальнику одночасно із отриманням платежу від позичальника (п.5 договору).

Пунктом 8 договору передбачено, що сторони розуміють і підтверджують, що договір укладався в період діючого воєнного стану, під час війни, коли фактичне місце перебування сторін може бути за кордоном і погоджуються не застосовувати введений воєнний стан як форс-мажорну обставину, з метою відстрочки платежів, часткового чи повного неповернення позики тощо.

Сторони домовились, що у випадку, якщо протягом 60 днів з дати закінчення строку позики, визначеного п.3 цього договору, позичальник не погасить позикодавцю суму позики в повному розмірі, позичальник зобов`язується виплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 10% від суми позики, вказаної в п.1 цього договору (п.9 договору), а у разі порушення позичальником строків повернення суми позики та/або її частини, встановлених умовами цього договору, крім штрафу, визначеного у п.9, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу/ів за кожен день прострочки сплати суми позики та/або її частини (п.10 договору).

Сторони погодили, що комунікація, узгодження, надсилання документів може вестися засобами електронного документообігу (ел.пошта, телефон). Документи підписання засобами електронного зв`язку вважаються тотожними оригіналами, породжують взаємні права і обов`язки, а також діють до моменту отримання їх паперових екземплярів (п.19 договору).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач та відповідач проводили обмін документами на платформі Dropbox. Договір позики від 13.10.2023 був направлений позивачем відповідачу в електронному вигляді через файлообмінник Dropbox, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконалено підпису (контрольний журнал). Вищезазначений договір підписано на вказаній платформі відповідачем ОСОБА_3 14.10.2023 електронним підписом за допомогою Dropbox Sign.

При цьому, договір, укладений в електронному вигляді шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним підписом або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст. 207 ЦК України, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Факт укладання договору позики та його правомірність як правочину ким-небудь із сторін не оспорена.

Водночас, суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 686/18121/21, від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц).

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16, від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19.

Отже, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що між сторонами, які діяли вільно та власний розсуд, виникли правовідносини, що випливають із договору позики, факт отримання грошових коштів відповідачем не спростований та підтверджується борговим документом - договором позики грошей від 13.10.2023, умови якого останній не виконав. Відповідач суму позики в обумовлений сторонами строк, зокрема, шляхом здійснення чотирьох платежів рівними частинами не рідше одного разу на місяць, тобто до 13.02.2024, не повернув, чим порушив законні права позивача.

Описка у п.3 договору позики від 13.10.2023 у зазначені дати (а саме року) повернення позики «13 лютого 2023 року», яка не була виправлена сторонами договору, є очевидною і не змінює суті договору, не свідчить про його недійсність, а є технічною помилкою. Зі змісту цього ж пункту договору чітко вбачається про те, що повернення позики мало бути здійснено чотирма рівними частинами не рідше одного разу на місяць, тобто до 13 лютого 2024 року.

Доводи відповідача ОСОБА_3 у відзиві на позов про те, що кошти, які ним були отримані від позивача у позику, повернуті в повному обсязі, останнім не були доведені під час розгляду справи, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Так, з метою доведення повернення позики, відповідач міг надати суду докази, такі як розписка, видана позикодавцем про одержання грошей, або докази переказу коштів на банківський рахунок позикодавця, як це передбачено у п. 3 та п. 5 договору позики.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про нібито мовчазне визнання позивачем виконання зобов`язань за договором позики у зв`язку з відсутністю письмових чи усних претензій, розрахунків або повідомлень щодо неповернення позики аж до червня 2025 року, є безпідставними та судом до уваги не приймаються, оскільки сама лише відсутність таких претензій позикодавця не є доказом виконання боржником зобов`язання, не свідчить про визнання позикодавцем обставин повернення позики.

Твердження відповідача, про те, що вся сума позики була утримана з його заробітної плати також жодними належними та допустимими доказами не доведені.

Отже, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного договору позики не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики в обумовлений сторонами строк, чим порушив законні права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 40000,00 грн.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням умов договору позики (штрафу та пені), суд виходить з наступного.

Дійсно, умовами договору, а саме у п. 9 передбачено, що у випадку неповернення суми позики впродовж 60 днів після спливу строку її повернення, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми позики, що за розрахунком позивача становить 4000,00 грн. Крім того, у п.10 договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення суми позики та/або її частини, крім штрафу, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. За розрахунком позивача, станом на 28.05.2025 строк прострочення за договором - 471 день, тому розмір пені становить 188400,00 грн з розрахунку: 40000,00 грн х 1% х 471 днів.

В той же час, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова від 31.01.2024 у справі №183/7850/22): законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України до теперішнього часу.

Умовами договору позики, а саме у п.8 сторонами погоджено не застосовувати введений воєнний стан як форс-мажорну обставину, з метою відстрочки платежів, часткового чи повного неповернення позики тощо.

Проте, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України прямо звільняє позичальників від відповідальності у вигляді штрафів, пені, неустойки за прострочення грошових зобов`язань на період воєнного стану та 30 днів після його припинення.

Ця норма є імперативною, тобто обов`язковою до застосування і такою, що не може бути змінена договором.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача як штрафу у розмірі 4000,00 грн, так і пені за порушення строку виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики у розмірі 188400,00 грн.

Таким чином позов слід задовольнити частково.

Крім того, згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду із вказаним позовом до позовної заяви позивачем долучено квитанцію №3138-5635-5282-5444 від 30.05.2025 про сплату судового збору у розмірі 2324,00 грн.

Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2025 році - 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн.).

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За подання через систему «Електронний суд» даної позовної заяви з урахуванням коефіцієнту пониження за подання документів в електронній формі, позивачу слід було сплатити судовий збір в розмірі 1 859,20 грн (232400,00 грн : 100% х 1% х 0,8).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Таким чином переплачена позивачем сума судового збору у розмірі 464,80 грн може бути повернена в разі подання ним відповідного клопотання.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 319,97 грн. (з розрахунку: 40000,00 грн. х 100% : 232400,00 грн. = 17,21 % від заявленої позивачем вимоги; 17,21 % х 1859,20 грн : 100 % = 319,97 грн).

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики 40000,00 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 319,97 грн, а всього 40319 (сорок тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М.В.Сидорова