Справа № 550/1341/25
Провадження № 2/550/619/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Литвин В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Чутове за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»

до ОСОБА_1

про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2025 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (до перейменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (далі також позивач) до ОСОБА_1 (далі також відповідачка) про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачкою зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 490056147 від 28.01.2008, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» (далі також первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі також Кредитний договір).

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012 стягнено з відповідачки на користь первісного кредитора заборгованість за Кредитним договором в сумі 293 052,36 грн., у тому числі 113 404,84 грн. заборгованість по кредиту, 66 625,46 грн. заборгованість по відсотках та 113 022,06 грн. пеня.

На підставі договору № 2016-ЗАБ/ДГ від 26.09.2016 первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 490056147 від 28.01.2008.

Позивач зазначає, що на виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження ВП № 45337092, яке станом на дату подання позову завершено у зв`язку з фактичним виконанням.

Також вказує, що оскільки у період з 11.11.2021 по 17.01.2023 на рахунок позивача надходжень в рахунок погашення заборгованості не відбувалося, сума боргу становила 260 346,13 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом та просить на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки 85 830,20 грн. в якості відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду, що складається з 76 564,73 грн. інфляційних втрат та 9 265,47 грн. 3% річних, а також просить стягнути витрати позивача зі сплати судового збору.

Ухвалою від 24.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено сторонамстроки для подання заяв по суті справи, а також роз`яснено сторонам право подати заяву про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

28.11.2025 представник відповідачки адвокат Хворост Д.М. подала відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечила, просила у позові відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві, а також стягнути з позивача витрати відповідачки на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. (а.с. 42-65).

Крім того, 28.11.2025 представником відповідачки подано клопотання про витребування доказів (а.с.39-40), у задоволенні якого ухвалою суду від 01.12.2025 відмовлено.

Також 28.11.2025 представник відповідачки подала клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період з 26.11.2021 по 17.01.2023 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з набранням законної сили рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 у справі № 550/1439/24, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а.с.37-38).

04.12.2025 засобами електронного суду надійшли заперечення представника позивача Романенка М.Е. на клопотання відповідачки про закриття провадження у справі, в якому останній просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання з підстави того, що справи не є тотожними (а.с.70-71).

Від сторін заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторіндо суду не надійшло.

Таким чином, справу розглянуто судом за наявними матеріалами.

Розглянувши клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі в частині та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 у цивільній справі № 550/1439/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у задоволенні позову відмовлено повністю.

Предметом позову у вказаній цивільній справі, серед іншого, було стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 26.11.2021-26.11.2024 за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012, яким було стягнено заборгованість за кредитним договором № 490056147 від 28.01.2008.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 у справі № 550/1439/24 згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 14.08.2025 залишено без змін та, відповідно, набрало законної сили.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Так, у справі, що розглядається, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки сум інфляційних втрат і 3% річних (предмет позову) за невиконання грошового зобов`язання. Правова підстава позову ч. 2 ст. 625 ЦК України. Фактична підстава позову невиконання відповідачкою грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012, яким стягнено заборгованість закредитним договором № 490056147 від 28.01.2008. Тобто, після набрання рішенням судувід 26.10.2012 законної сили договірні правовідносини сторін трансформувались у зобов`язальні, що виникли з рішення суду.

Як вбачається з рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 у справі № 550/1439/25 та копії розрахунку «штрафів», наданого суду позивачем у вказаній цивільній справі разом з позовною заявою (а.с. 53-55, 57), предметом позову у цивільній справі № 550/1439/24, серед іншого, було стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 26.11.2021-26.11.2024 за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012, яким було стягнено заборгованість закредитним договором № 490056147 від 28.01.2008.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки інфляційних втрат і 3% річних за період з 26.11.2021 по 17.01.2023 вже були предметом судового розгляду щодо спору між тими ж сторонами і з тих же підстав у справі № 550/1439/24 і рішення суду у цій справі набрало законної сили.

Враховуючи наведене, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки інфляційних втрат і 3% річних за період з 26.11.2021 по 17.01.2023 підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому, судом не може братися до уваги посилання представника позивача на «практику з подібних питань», зокрема, на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 909/243/18 (без зазначення дати її ухвалення), в якій Верховний Суд наголосив на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову» та зауважив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Посилаючись на зазначену судову практику Верховного Суду, представник позивача не зазначив, у чому саме, на його думку, полягає відмінність предмету спору чи позову у даній справі та у справі № 550/1439/24.

Стосовно ж решти позовних вимог, зокрема щодо стягнення з відповідачки сум інфляційних втрат і 3% річних за період 11.11.2021 25.11.2021, що не охоплений рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 у справі № 550/1439/24, суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині у зв`язку з недоведеністю позивачем розміру суми заборгованості, на яку здійснено нарахування, заявлені позивачем до стягнення, виходячи з наступного.

За змістом положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;інші юридичні факти.Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідачки сум інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням відповідачкою грошового зобов`язання, що виникло з рішення суду.

Таким чином, предмет доказування в цій справі складають обставини, що підтверджують наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем, його розмір, а також період прострочення такого грошового зобов`язання.

Так, позивачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів розміру невиконаного відповідачкою грошового зобов`язання та періоду часу, коли саме таке грошове зобов`язання у такому розмірі існувало.

Зокрема, позивачем у позовній заяві зазначено про те, що на виконання рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2012 у справі № 1630/1080/2012 було відкрито виконавче провадження ВП № 45337092, яке станом на дату подання позову завершено у зв`язку з фактичним виконанням.

Також вказує, що оскільки у період з 11.11.2021 по 17.01.2023 на рахунок позивача надходжень в рахунок погашення заборгованості не відбувалося, сума боргу становила 260 346,13 грн. Однак, жодних доказів на підтвердження зазначеного не надано.

Додана ж до позовної заяви довідка від 13.10.2025 (а.с. 11), яка складена самим позивачем, не може бути сприйнята судом у якості належного та достовірного доказу на підтвердження існування заборгованості відповідачки саме у зазначеному позивачем розмірі та у визначений ним період часу, оскільки вона такої інформації не містить, а зазначена у ній інформація не підтверджена жодними іншими достовірними доказами, зокрема, довідками виконавчої служби, виписками банку тощо, а отже така довідка не дає можливості суду встановити дійсні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не доведено за допомогою належних та достовірних доказів обставин, що становлять предмет доказування у даній справі, зокрема, розміру невиконаного відповідачкою грошового зобов`язання та періоду часу, коли саме таке грошове зобов`язання у такому розмірі існувало, встановлення судом обґрунтованості нарахування позивачем заявлених до стягнення сум є неможливим.

Враховуючи наведене, в позові належить відмовити з підстав недоведеності.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Вирішуючи питання розподілу інших судових витрат у справі, суд зазначає про таке.

Представником відповідачки у відзиві зроблено заяву про стягнення з позивача 10 000,00 грн. судових витрат відповідачки на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження цих витрат представником відповідачки надано: копію договору про надання правничої допомоги № 161 від 29.10.2025, укладеного між адвокатом Хворост Д.М. і відповідачкою ОСОБА_1 (а.с. 51-52), копію квитанції від 27.11.2025 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 48), копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 27.11.2025 (а.с. 48 зворот) та детального опису робіт (наданих послуг) від 27.11.2025 (а.с. 49); копію ордера на надання правничої допомоги (а.с. 47 зворот).

Отже, враховуючи повну відмову в позові, а також відсутність заяв чи клопотань позивача про зменшення розміру судових витрат, з позивача на користь відповідачки згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, п. 3 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258, 263-265, 268, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат і 3% річних за період з 26.11.2021 по 17.01.2023 закрити.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.В. Литвин