Справа № 1-464/2004
Провадження № 4-с/357/51/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року місто Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Бондар Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

25.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, мотивуючи тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Під час оформлення спадщини «скаржник» дізнався, що на належному йому об`єкті нерухомого майна є обтяження у вигляді арешту. Обтяження зареєстровано 26.12.2007 за №6317117, реєстратор Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова вих. 35896 від 17.12.2007 видана ДВС, державний виконавець Ковтун О.В. 21.05.2025 він звернувся в Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області з письмовою заявою про зняття арешту з майна. Листом №109177 від 21.05.2025 Білоцерківський ВДВС повідомив, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУ юстиції у Київській області на виконанні перебувало ВП №4832620 з примусового виконання виконавчого листа №1-464 виданого 23.07.2004 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 30500,00 грн.15.01.2008 ВП №4832620 закінчено на підставі п.8 ч.І ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу ДВС становить 3 роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Із відомостей, які містяться у спецрозділі доступних користувачам Системи у вигляді інформації по завершеному виконавчому провадженню неможливо встановити факт сплати ОСОБА_1 заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. З огляду на вище викладене, правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у Білоцерківського відділу ДВС - відсутні. Він вважає відмову ДВС скасувати арешт з належного йому майна - неправомірною бездіяльністю, яка фактично позбавила його права мирно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Постановою від 15.01.2008 ВП №4832620 було закінчено на підставі п.8 ч. 1 ст.49 Закону № 606-XIV, однак арешт не було знято (скасовано). Крім того, наявність протягом тривалого часу (а саме 17 років) нескасованого арешту на майно «боржника», за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та відсутності майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Тому, просив визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного боржнику ОСОБА_1 та зобов`язати Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни зняти арешт з нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного боржнику ОСОБА_1 , обтяження зареєстровано 26.12.2007 за №6317117 реєстратором Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника (невизначене майно, все майно) вих. №35896 від 17.12.2007, виданою державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

30.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 .

01.10.2025 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11.11.2025 відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу розподілено та 12.11.2025 передано для розгляду.

17.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 01.12.2025 15:30, та зобов`язано заявника надати до суду докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи протягом двох днів з дня вручення даної ухвали.

24.11.2025 представник заявника, адвокат Шевчук Юрій Іванович, подав до суду докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи.

Представник заявника, адвокат Шевчук Юрій Іванович, у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 01.12.2025 подав до суду заяву, у якій просив розгляд скарги провести за відсутності скаржника (боржника) та його представника, скаргу проси задовольнити та просив визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) що полягає у не знятті арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного боржнику ОСОБА_1 та зобов`язати Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного боржнику ОСОБА_1 , обтяження зареєстровано 26.12.2007 за №6317117 реєстратором Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника (невизначене майно, все майно) вих. №35896 від 17.12.2007, виданою державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Представник Білоцерківського відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Стягувач - ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією свідоцтвом на право власності на житло № НОМЕР_1 виданого на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» КП БМР Службою приватизації державного та житлового фондута свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.04.2025,виданим державним нотаріусом Першої білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.В., зареєстрованим в реєстрі за №1-358.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.06.2025 №432276962, вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт: номер запису про обтяження 6317117; дата та час державної реєстрації 26.12.200712:28:41 реєстратором Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова вих. 35896 від 17.12.2007 видана ДВС, державний виконавець Ковтун О.В.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_1 , заявник Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження 6317117.

21.05.2025 старшим державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Тетяною Кичкою надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУ юстиції у Київській області на виконанні перебувало ВП №4832620 з примусового виконання виконавчого листа №1-464 виданого 23.07.2004 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 30500,00 грн. 15.01.2008 ВП №4832620 закінчено на підставі п.8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу ДВС становить 3 роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Із відомостей, які містяться у спецрозділі доступних користувачам Системи у вигляді інформації по завершеному виконавчому провадженню неможливо встановити факт сплати ОСОБА_1 заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Також зазначила, що в статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», наведені підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини виконавцем, в тому числі в ч. 5 ст. 59 Закону зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на вище викладене, правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у Білоцерківського відділу ДВС - відсутні.

Отже, Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скасував арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2007, виданою державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано законодавцем у розділі VII ЦПК України.

Згідно ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у ст. 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону (крім направлення виконавчого документаза належністю іншому органу державної виконавчої служби) повернення виконавчого документа до суду або іншого органу(посадовій особі), який його видав згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не встановлювала прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення, а виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту, у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень щодо нього, державний виконавець не зняв арешт з нерухомого майна боржника.

За таких обставин, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою), щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

Судом встановлено, що виконавчий лист №1-464/2004, виданий 23.07.2004Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 30500,00 грн, є єдиним документом на підставі якого відділом ДВС Білоцерківського міського управління юстиції на той час було відкрито ВП №4832620 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2007та станом на дату винесення вказаної постанови, на примусовому виконанні перебував лише даний виконавчий лист.

Крім того, як зазначено вище в ухвалі, в рамках виконавчого провадження №4832620 щодо примусового виконання виконавчого листа №1-464 виданого 23.07.2004 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було накладено арешт на належне боржнику майно та вказане виконавче провадження 15.01.2008 було завершено на підставі п.8 ч. 1 ст.49Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення постанови.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, скаржник вказав, що виконавче провадження було закінчено постановою від 15.01.2008 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, однак арешт не було знято (скасовано), враховуючи відсутність майнових претензій з боку стягувача.

За таких обставин, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні такого арешту підстави відсутні.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній ситуації відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 унеможливлює у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна та реалізації права власності.

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, що порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном та підлягає захисту, шляхом скасування арешту нерухомого майна, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2007, виданої державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна (усе майно), належного ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника (невизначене майно, все майно) вих. №35896 від 17.12.2007, виданої державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служб у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна (усе майно), належного ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника (невизначене майно, все майно) вих. №35896 від 17.12.2007, виданої державним виконавцем Ковтун О.В. ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 6317117, зареєстроване: 26.12.2007 12:28:41, реєстратором: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 08.12.2025, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя: О. В. Бондаренко