Справа № 611/630/25
Провадження № 2-др/611/2/25
УХВАЛА

(повна)

25 листопада 2025 року Барвінківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове заяву представника відповідача Іванченко Анастасії Валеріївни про розподіл судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

04 листопада 2025 року представник відповідача Іванченко А.В. звернулась до суду з заявою про винесення додаткової ухвали про розподіл судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви зазначає, що 01 вересня 2025 року було винесено ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області у справі №611/630/25, якою клопотання представника позивача Хлопкової Марії Сергіївни про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Однак, в ухвалі Барвінківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року у справі №611/630/25 не було вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник відповідача вважає, що дії позивача були недобросовісними та непоґрунтованими. Внаслідок зловживання позивачем процесуальними правами було подано безпідставний позов. З відкритих джерел офіційного веб - сайту Верховного Суду України відомо про оголошення про відкриття справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , а також з Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2024 року по справі № 922/4558/21 було визнано ОСОБА_1 звільненим від боргів. Ця ухвала набрала законної сили 16 квітня 2024 року. Таким чином, з 16.04.2024 року у ОСОБА_1 відсутні борги за кредитними договорами, що виникли до відкриття справи про банкрутство, зокрема і за кредитним договором №814306213 від 26.05.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося з позовом до Барвінківського районного суду Харківської області 29 липня 2025 року. Тобто, через 1 рік і 3 місяці як ОСОБА_1 був звільнений від боргів. Лише у заяві про закриття провадження у справі №611/630/25 Позивач фактично визнав відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №814306213 від 26.05.2021 року, а отже, Позивач не перевіряв об`єктивні обставини справи перед поданням позову. Позивачем до позовної заяви серед інших документів було додано документи, що містять персональні дані ОСОБА_1 , в тому числі ідентифікаційний код. Позивач мав реальну, нічим не обмежену можливість перевірити інформацію щодо наявності оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи за допомогою ідентифікаційного коду ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Верховного Суду України; про відкриті та/чи закриті судові провадження щодо ОСОБА_1 за допомогою ПІБ на офіційному вебсайті «Судова влада України»; ознайомитись зі змістом ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 922/4558/21 від 16.04.2024 року у Єдиного державного реєстру судових рішень. Такий пошук інформації є загальнодоступним та безкоштовним. Предмет спору у справі №611/630/25 перестав існувати з 16.04.2024 року, тобто більше ніж за рік до його подання. Тому, позов ТОВ «Юніт Капітал» є таким, що від початку поданий за відсутності предмета позов у внаслідок недобросовісної та необґрунтованої поведінки Позивача. Предмета позову у справі №611/630/25 не існувало задовго до того як ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою. Відсутність предмета позову свідчить про відсутність порушеного права позивача. Отже, подання Позивачем позову за відсутності предмета позову свідчить про недобросовісність та необґрунтованих дій ТОВ «Юніт Капітал», та як наслідок зловживання процесуальними правами з приводу захисту свого нібито «порушеного права».

Внаслідок необґрунтованих дій позивача, що полягають у подачі завідомо безпідставного позову, ОСОБА_1 був вимушений звернутись до адвоката для захисту своїх порушених прав. І, як наслідок, відповідач вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу, яка має бути компенсована за рахунок позивача. Відтак, відповідач, що не має юридичної освіти та відповідних юридичних знань та навичок, вимушений був звернувся до адвоката з метою реалізації законного права на захист в судовому провадженні. Витрати, понесені відповідачем, є реальними та неминучими, оскільки у випадку неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд був би введений в оману про нібито наявність боргу, що призвело б до покладення на Відповідача обов`язку сплати неіснуючого боргу.

Позивач, звернувшись до суду з безпідставним позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву. У свою чергу, позивач не надав до суду заперечень щодо розміру заявлених вимог щодо правової допомоги. Представник Курченка А.С. підготував відзив на позов та зібрав і подав докази щодо тривалої процедури банкрутства відповідача та надав докази необґрунтованості вимог позивача, після чого представник позивача подав клопотання про закриття провадження. Вочевидь заява позивача про закриття провадження у справі є пов`язаною із правничою роботою, проведеною представником Курченка А.С. Оскільки розгляд справи завершено закриттям провадження у справі за клопотанням позивача, та у відзиві на позов наведено докази необґрунтованості позовних вимог, ОСОБА_1 має право заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача, посилаючись на ч.ч.1, 2 ст. 44, ч.5 ст. 142 ЦПК України, просить стягнути з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

06 листопада 2025 року від представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надійшли заперечення на заяву про винесення додаткової ухвали про розподіл судових витрат.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з`явилися.

Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із частиною шостою ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст. 141 цього Кодексу.

За змістом ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм процесуального права дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18).

Одночасно суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55, ст. 124 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Сам по собі факт залишення позивачем позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц зазначено, що «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другоїстатті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина першастатті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року справа № 318/89/18, виклав наступну правову позицію: потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду у справі № 904/1840/21 звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Варто відмітити, що у справі суд не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання ним процесуальними правами.

Таким чином суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача чи її представником процесуальними правами, або вчинення стороною позивача необґрунтованих дій, що виключає собою право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки це нічим не підтверджено.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів клопотань, суд вважає, що представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача чи зловживання його процесуальними правами були здійснені в ході розгляду справи, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача витрат відповідача на правову допомогу, оскільки звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами.

З огляду на зазначене, твердження викладені в заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст.5,12,13,79,81,258,259,263-265,268,272,273,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника відповідача Іванченко Анастасії Валеріївни про розподіл судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного судового рішення 01 грудня 2025 року.

Суддя Ю.А. Коптєв