Справа № 643/7576/25
Провадження № 2/643/3853/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Штонди В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

за участю 1. Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради

2. Органу опіки та піклування - Виконавчий комітет

Старокостянтинівської міської ради

про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без

письмової згоди батька з одночасним зняттям дитини із

задекларованого місця проживання,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова доОСОБА_2 (далі - відповідач), відповідно до змісту якого просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям дитини із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак подружнє життя сторін не склалося і вони перестали проживати однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, не спілкуються та проживають окремо один від одного. У квітні 2025 року мати позивача ОСОБА_3 придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , та надала її позивачу і його сину для проживання. У зв`язку з цим, постала необхідність зареєструвати їх місце проживання у вказаній квартирі. Позивач звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області із заявою зареєструвати місце проживання свого сина ОСОБА_4 одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання, однак у реєстрації сина позивачу відмовлено через відсутність письмової згоди батька. У зв`язку з цим, позивач просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина за адресою АДРЕСА_1 без згоди відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_3 , які були повернути органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Третя особа ОСОБА_3 , а також представники Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, Органу опіки та піклування - Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача, третьої особи та Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, Органу опіки та піклування - Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради.

У судовому засіданні 12.11.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та згідно з ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 24.11.2025 року.

Заслухавши пояснення представника позивача та з`ясувавши думку дитини, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач, а матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 326.

Відповідно до Витягу з реєстру Старокостянтинівської територіальної громади від 22.04.2025 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Син позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Витягу з реєстру Старокостянтинівської територіальної громади від 22.04.2025 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом № Д-36 від 17.04.2025 Відділом з питань реєстрації місця проживання Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області позивачу відмовлено у внесені до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , батьком якої є ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 420645619 від 01.04.2025 року, ОСОБА_3 є власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради в результаті бесіди з матір`ю дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , враховуючи, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання матері суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини зняття дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зареєстрованого місця проживання з одночасною реєстрацією його місця проживання без згоди батька, ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Статтею 176 СК України передбачено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Стаття 160 цього Кодексу передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами; ст. 161 - наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У відповідності до положень пунктів 5, 16, 17, 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265, батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

Пункт 33 Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-ІХ, задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Таким чином, відсутності письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою місця проживання матері, позбавляє позивача можливості зареєструвати дитину за місцем її фактичного проживання.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі № 752/2951/20, провадження №61-11860св21, викладено висновок згідно з яким при вирішенні спору між батьками щодо реєстрації місця проживання дитини та зняття її з реєстрації за відсутності згоди іншого з батьків з`ясуванню підлягає питання, чи була вказана відмова безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року по справі № 711/1435/19 зроблено висновок про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько дитини не надає згоду на реєстрацію місця проживання сина водночас не заявляючи вимог про реєстрацію його місця проживання разом з відповідачем.

Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю за місцем їх фактичного проживання суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та Законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Враховуючи обставини, що унеможливлюють надання згоди батьком дитини на реєстрацію місця проживання дитини, суд дійшов висновку, що задоволення даного позову буде відповідати якнайкраще інтересам дитини.

З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Надати дозвіл ОСОБА_1 на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без письмової згоди батька - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям дитини із задекларованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 .

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

5. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

6. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

7. Служба у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 70; ).

Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 41; ).

Повне рішення складено 05.12.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко