Справа №461/6250/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О.В.
Провадження №22-ц/811/507/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Провадження №22-ц/811/608/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача Янчака П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 197207 грн. 35 коп. на відшкодування майнової шкоди та 40000 грн. моральної шкоди, завданої пошкодженням належного позивачу транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася з вини відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.12.2023 року о 22:21 у м. Львові на пр. Червоної Калини, 50, на перехресті нерівнозначних доріг, сталась ДТП з вини ОСОБА_1 , який, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись другорядною дорогою, не дав дорогу транспортному засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався головною дорогою, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_1 у даній ДТП встановлена постановою Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2023 року у справі 461/10713/23 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», після зміни назви АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 160000 грн., а в рамках договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ще 100000 грн. тому не відшкодованою залишилась майнова шкода в розмірі 197207 грн. 35 коп., виходячи з того, що вартість відновлювального ремонту становила 457207 грн. 35 коп.

Моральну шкоду позивач обґрунтовував тим, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу він пережив тяжкий стрес та шок, тривалий час не міг користуватись належним йому транспортним засобом, що потягло вимушені зміни у його житті, зокрема: довелося користуватись громадським транспортом, що у зимовий період викликало незручності у пересуванні, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автомобілем, довелося відкласти, а від деяких із них відмовитись, також, позивач витратив чимало особистого часу на страхову компанію та експертизи, позаяк, відповідач протягом усього часу ігнорував свій обов`язок відшкодувати частину майнової шкоди, яка залишилась невідшкодованою його страховиком.

Окрім того, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 197207 грн. 35 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3392 грн. 98 коп. та витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 6000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у судових витратах на професійну правову (правничу) допомогу в сумі 18178 грн. 40 коп.

Обидва судові рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив їх скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що висновок експерта №5 від 16.01.2024 року, складений експертом Галамаєм Б.І. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, який суд взяв до уваги при вирішенні даного спору, не відповідає критеріям обґрунтованості та об`єктивності, а сам судовий експерт проявив явну зацікавленість в результаті експертизи на користь позивача, адже, з метою сприяння позивачу у збільшенні розміру матеріального збитку, фактично приховав (не відобразив) у висновку певних обставин та досліджень, які мали бути відображені при проведенні експертизи.

Так, зокрема, зазначає, що експерт не був присутній при проведенні розбирання автомобіля, про що вказано в самому висновку, натомість, суду експерт повідомив цілком протилежні відомості, зокрема, що весь процес розбирання аварійно-пошкодженого автомобіля проводився у його присутності.

Відповідач вважає, що такі обставини свідчать про повідомлення судовим експертом неправдивих відомостей, що разом із неповнотою проведеного дослідження вказує на його необґрунтованість та необ`єктивність.

Окрім того, на переконання відповідача, експерт в ході проведення експертизи виходив саме із припущення щодо належності виявлених ушкоджень до даної ДТП, при цьому, не дослідивши детально та не відобразивши у висновку експерта результат дослідження усіх наявних слідів відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля, що свідчить про необґрунтованість та необ`єктивність такого висновку.

Також, вважає, що при визначенні ринкової вартості досліджуваного автомобіля судовий експерт не врахував незадовільний стан оббивки сидінь автомобіля і, відповідно, не застосував понижуючий коефіцієнт 1%, а при визначенні коефіцієнта фізичного зносу застосував округлення відповідного коефіцієнта до 0,65, а не до 0,6546, що призвело до безпідставного збільшення вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Окремо зауважує, що при проведенні експертизи не було належним чином зафіксовано шляхом фотофіксації усіх описаних ушкоджень, зокрема, й найбільш дороговартісних.

Вважає, що за обставин наявності обґрунтованих сумнівів у правильності висновку судової експертизи, судом мало б ініціюватись призначення експертизи, відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України.

Також зазначає, що часткове задоволення на користь позивача вимоги щодо стягнення моральної шкоди, за обставин визнання позивачем при розгляді справи, що в позовній заяві вказано неправдиві підстави щодо стягнення моральної шкоди, є необґрунтованим, відтак, у стягненні моральної шкоди слід відмовити.

В частині оскарження додаткового рішення суду вказує, що понесені позивачем витрати є неспівмірними із складністю справи, витраченим часом адвоката на виконання відповідних робіт, їх обсягом та ціною позову.

Наголошує, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката і, навіть, при зменшеному судом розмірі, є явно завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, з урахуванням його майнового (фінансового) стану.

20.03.2025 року та 19.05.2025 року позивач в особі свого представника адвоката Янчака П.О. подав відзиви на апеляційні скарги, в яких навів обґрунтування своїх заперечень на доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду 28 жовтня 2025 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10 листопада 2025 року о 14:30, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 06 по 07 листопада 2025 року включно.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2023 року о 22:21 у м. Львові на пр. Червоної Калини, 50, сталась ДТП за участю транспортного засобу марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2023 року у справі 461/10713/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Цією постановою встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись другорядною дорогою, не дав дорогу транспортному засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався головною дорогою, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», після зміни назви АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі ОСЦПВ ВНТЗ) №ЕР-214529980, з лімітом відповідальності страховика 160000 грн. (франшиза нуль грн.).

Також між власником транспортного засобу марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» додатково укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №007-0401124/07ДЦВ від 10.05.2023 року, з лімітом відповідальності страховика 100000 грн.

Отже, згідно з полісом ОСЦПВ ВНТЗ №ЕР-214529980 та договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №007-0401124/07ДЦВ від 10.05.2023 року, чинними на момент вказаної ДТП, загальний ліміт відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» (після зміни назви АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс») становив 260000 грн., які були виплачені ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідно до висновку експерта №5, складеного 05.04.2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за зверненням ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , це вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля, без урахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становила 457207 грн. 35 коп.

За цим висновком експерта, ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 745608 грн. 60 коп., а вартість автомобіля після ДТП у пошкодженому стані 288401 грн. 25 коп. Різниця у вартості автомобіля до та після ДТП становить 457207 грн. 35 коп.

Отже, не відшкодованою внаслідок виплати страховиком забезпеченого транспортного засобу страхового відшкодування є сума 197207 грн. 35 коп. (457207 грн. 35 коп. 160000 грн. 100000 грн. = 197207 грн. 35 коп.).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 цього Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, яка пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 30 Закону регламентовано порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

Так, зокрема, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, вимоги позивача до відповідача, як до винної в ДТП особи, про відшкодування майнової шкоди, яка залишилась не відшкодованою внаслідок виплати страхового відшкодування страховиком забезпеченого транспортного засобу, ґрунтуються на нормах наведених вище положень закону, тому підлягали до задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не врахування висновку експерта №5, є безпідставними, оскільки вказаним висновком експерта визначено розмір матеріального збитку станом на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, який суттєво не відрізняється від розміру матеріального збитку, визначеного страховиком забезпеченого транспортного засобу при виплаті позивачу страхового відшкодування.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність визначених законом підстав для присудження позивачеві відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна, визначивши розмір такого відшкодування з урахуванням вимог розумності і справедливості, тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст.141 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вище норм процесуального права, розмір витрат на правничу допомогу, присуджених позивачу з відповідача, відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, і остаточно визначений з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, тому підстав для скасування чи зміни додаткового рішення також немає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору та питання розподілу судових витрат, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич