ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/4248/21 Номер провадження 22-ц/814/27/25Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2021 року у справі за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

23.10.2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у сумі 36929,23 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі ІКПТМ) надає відповідачам послуги з централізованого теплопостачання. ОСОБА_1 з 09 серпня 2018 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На ОСОБА_1 відкритий абонентський рахунок № НОМЕР_1 для оплати послуг, що надає Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж. Разом з ОСОБА_1 мешкає ОСОБА_2 . Відповідачі своєчасно отримують послуги з теплопостачання, однак в порушення діючого законодавства не вносять плату за отриманні послуги. Станом на вересень 2021 року за споживачами числиться заборгованість в розмірі 36929,23 грн. (за період з серпня 2018 року по вересень 2021 року), яку позивач просить стягнути, а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2021 року позовну заяву Ізюмського комунального підприємства теплових мереж задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2021 року в розмірі 30 100,03 гривень (тридцять тисяч сто гривень 03 копійки).

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2021 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 6829,20 гривень (шість тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень 20 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж судовий збір в сумі 2060,03 грн. (дві тисячі шістдесят гривень 03 копійки).

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .

Апелянт вказує, що дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 , проте послуги теплопостачання не отримує, оскільки на час її придбання квартира була обладнана індивідуальним опаленням та послуги централізованого опалення фактично не надавалися позивачем , на підтвердження чого надано : Витяг з протоколу міжвідомчої комісії, технічні умови, робочий проект акт обстеження квартири.

Тож, на думку скаржника , оскільки квартира відключена від централізованого опалення та постачання гарячої води , відсутні підстави нараховувати заборгованість за надання відповідних послуг.

Окрім того, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з серпня по вересень 2018 року на загальну суму 532,34 грн, у зв`язку із чим просить відмовити у їх задоволенні.

Підсумовуючи викладене апелянт просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2021 року , та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи встановлено , що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою з 31 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованою з 02 лютого 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.12).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, номер запису про право власності/довірчої власності 27416927, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.08.2018 року приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Мацокіною Н.О., номер 1714, 09.08.2018 року зареєстрована на приватній власності квартира, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна оплата відповідачами централізованого опалення призвела до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово - комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі Закон № 2189 VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189 VIII).

Згідно з статтею 1Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово - комунальні послуги.

Частиною першою статті 19Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово - комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частин першої, другої статті 509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання також виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Як свідчить тлумачення статті 526ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статтей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої, пунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктів 1, 3, 6 частини другої статті 21Закону №1875-IV виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні статей 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином.

Так, стаття 18 Закону №1875-IV передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту - претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акту-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Також, в статті 28 Законі № 2189 VIII викладені особливості оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КабінетуМіністрів Українивід 21липня 2005року №630 (далі - Правила) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пункту 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинним у період за який просить стягнути заборгованість позивач, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійної діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

До справи долучено Витяг з протоколу №32 від 03.10.2012 р. міжвідомчої комісії з питань відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради «Про надання дозволу гр.. ОСОБА_4 на збір технічної документації та складання проекту щодо відключення від мереж централізованого опалення кВ. АДРЕСА_3 , з метою встановлення індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання в між опалювальний період».

Згідно Технічних умов про можливість установки індивідуального опалення за адресою кВ. АДРЕСА_3 підписаних директором Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства від 12.10.2012 , вказано що технічні умови видані на основі рішення міськвиконкому на проектування індивідуального опалення у вищевказаній квартирі.

Відповідно до Технічних умов на виконання проекту індивідуального опалення від 17.10.2012 №991 Ізюмського комунального підприємства теплових мереж , а саме п.5 визначено «Надати в «Теплозбут» Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж оформлений Акт про відключення від централізованого опалення».

Актом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства від 03.11.2017 встановлено , що у квартирі АДРЕСА_2 демонтовано систему централізованого теплопостачання , та проведено кільцювання на третьому поверсі , так як індивідуальне опалення встановлено на четвертому поверсі , а квартира АДРЕСА_2 розташована на п`ятому поверсі вищевказаного будинку.

Проте матеріали справи не містять відповідно затвердженого акту постійної діючою міжвідомчою комісією для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води про відключення будинку ( квартири АДРЕСА_2 ) від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

У статті 68 ЖК України закріплено обов`язок споживача послуги їх оплачувати.

Відповідно до статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши, що Ізюмське КПТМ надає послуги з централізованого опалення за адресою: вк. АДРЕСА_2 , де зареєстровані відповідачі, які отримують вказані послуги, що в свою чергу відповідачами не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову проте колегія суддів вважає , що рішення підлягає зміні із зменшенням заборгованості в межах позовної давності.

Відповідачем в апеляційній скарзі подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності .

Оскільки відповідач не був обізнаний про наявність такого спору, не отримував копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності має бути прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції, навіть якщо така заява не подавалася відповідачем у суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку з неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Згідно зі статтею 256 ЦКУкраїни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257ЦКУкраїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин 3, 4 статті 267ЦКУкраїни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані Ізюмським КП ТМ.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання є обґрунтованим, однак судова колегія не погоджується з розміром стягнення, оскільки судом була стягнута сума поза межами строку позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2021 року за серпень та вересень 2018 року відповідачу ОСОБА_1 було нараховано 532 грн 34 коп заборгованості за надані послуги.

Із позовом Ізюмське КПТМ звернулося у жовтні 2021 року , відповідно трирічний строк обмежується жовтнем 2018 року. Відтак , вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлені з серпня по вересень 2018 року, заявлені поза межами строку позовної давності.

Отже, заборгованість відповідача згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з жовтня 2018 по січень 2021 року, вона складає згідно наданого розрахунку 29 567 грн 35 коп.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні зі зменшенням розміру заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року по 31 січня 2021 року .

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2021 року змінити , зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 , на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2021 року з 30 100,03 гривень до 29 567, 35 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж судовий збір в сумі 1969, 22 гривень .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов