Справа № 452/2835/25
Провадження №2/452/1300/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" листопада 2025 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Роман Л.І.,
за участі
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Лупака І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області (далі орган опіки та піклування), -
На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 05 листопада 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
04 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_2 з червня 2022 року постійно проживає окремо від дитини, жодного з покладених на нього законом обов`язків по вихованню та утриманню сина не виконує, з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям та станом здоров`я, син проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. На переконання позивача, ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини (а.с.2-9,43-50).
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2025 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито позовне провадження та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 25 вересня 2025 року о 10 год. 00 хв. (а.с.36,41).
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2025 року о 12 год. 30 хв., а також за заявою сторони позивача викликано для допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.78-79). В подальшому судове засідання було відкладено на 31 жовтня 2025 року о 10 год. 00 хв., під час проведення якого оголошено перерву до 05 листопада 2025 року о 15 год. 30 хв. (а.с.87-89,104-106).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, прохала позов задовольнити, надавши відповідні пояснення.
Повноважний представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лупак І.В. в судовому засіданні підтримав позицію позивача, надавши судові відповідні пояснення, просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- органу опіки та піклування Павлів З.В. в судове засідання, призначене на 05 листопада 2025 року о 15 год. 30 хв., котре проводилось в режимі відеоконференції, не з`явилась через відсутність технічної можливості (а.с.111,113-122). Разом з тим, письмово прохала позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, зазначені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.74,86,95).
Відповідачу ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження від 27 серпня 2025 року разом з повісткою з викликом до суду та копією позовної заяви з додатками направлялись за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.35,40), однак поштові конверти з судовими документами повернуто на адресу суду не врученими адресату із відмітками пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.72-73,83-84,92-93).
Крім того, відповідач ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.71,75,81,90,107).
Відтак, виходячи з викладеного, відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, відповідач в призначені підготовче та судові засідання не з`явився, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За усної згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, з`ясувавши позицію представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
У відповідності до ст.2 ЦПК Ураїни завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і
на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В судовому засіданні як з пояснень позивача, так і з матеріалів справи встановлено, що з 14 липня 2018 року позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вказані особи мають спільну дитину сина
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16,17,57,58). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2022 року, яке набрало законної сили 11 липня 2022 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13,54).
Відповідно до копії судового наказу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2022 року із ОСОБА_2 стягуються аліменти на утриманняя сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15,55).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади та акту обстеження з метою встановлення фактичного місця проживання громадян по Східницькій територіальній громаді Дрогобицького району Львівської області №08 від 07 січня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично з сином проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10,11,18,51,52,59).
З акту обстеження умов проживання від 08 січня 2025 року, складеного комісією в складі тимчасово виконуючого обов`язки завідувача сектору «Служби у справах дітей Східницької територіальної громади Львівської області» Павлів З.В., директора Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Східницької селищної ради Львівської області» Ігнацевич І.Я. та старости Підбузького старостинського округу Львівської області Тінишин М.П., котрий підписаний вказаними особами, встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 , 1998 року народження, разом із сином ОСОБА_3 , 2018 року народження, та батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , в будинку є всі необхідні умови для проживання сім`ї (а.с.19-20,60).
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики малолітній ОСОБА_3 відвідує старшу групу відокремленого структурного підрозділу «Півник» с. Сторона Східницького закладу дошкільної освіти «Джерельце» Львівської області. Дитина виховується матір`ю ОСОБА_1 в неповній сім`ї. Вихованням хлопчика займається мама, котра кожного дня приводила та забирала дитину із садочку. Батько у вихованні дитини участі не брав, жодного разу не відвідував сина в садочку та не цікавився успіхами хлопчика (а.с.24,64).
Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 суду пояснив, що він є батьком позивача ОСОБА_1 та дідусем малолітнього ОСОБА_3 .. Зазначив, що у 2022 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 донька з внуком переїхали до нього, стверджував, що донька ніколи не чинила перешкоди колишньому чоловіку у спілкуванні з дитиною, проте він вже багато років не цікавиться життям сина, не займається його вихованням, не телефонує та не надає допомоги на утримання дитини.
Допитані у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , кожна окремо, суду пояснила, що вони є сусідками ОСОБА_1 , перебувають з нею в дружніх відносинах та постійно спілкуються з нею.. Зазначили, що після розірвання шлюбу у 2022 році ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 переїхала до своїх батьків та з вказаного часу постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Батько дитини відповідач ОСОБА_2 не відвідує сина, не телефонує та абсолютно не цікавиться його життям.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконання матір`ю/батьком обов`язків щодо виховання дітей, а і встановити, що мати/батько ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує нехтувати своїми батьківським обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їхнього сина ОСОБА_10 , посилалась на невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.
Відтак, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 усунувся від виховання дитини, з 2022 року фактично не приймає участі у вихованні сина, не піклується про стан його здоров`я, не цікавиться його успіхами,а тому суд приходить до висновку про його дійсне ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Згідно вимог стст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, а також не надав судуналежних та допустимих доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, чим не виконав вимоги стст.12,81 ЦПК України.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд оцінює його у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи.
Так, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування, в якому повідомлено про прийняття комісією рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22-23,62-63).
Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини.
Даючи оцінку вказаним фактам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та ухилення відповідача від їх виконання, а саме: відповідач ОСОБА_2 не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться умовами його життя, не займається його вихованням та утриманням.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи та оцінюючі всі докази у справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, він має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав.
Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.
Керуючись стст.19,164,165 СК України, стст.12-13,76-82,141,258,259,263-268,273,280-284,289 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Чуква Самбірського району Львівської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.М. Кущ