РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/3857/24

Провадження № 22-ц/4815/1013/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві представник позивача просить стягнути зі спадкоємця ОСОБА_1 заборгованість померлого спадкодавця ОСОБА_2 за договором постачання природного газу в сумі 52768 грн. 19 коп. та судові витрати в справі, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням останнім договірних зобов`язань з оплати наданих послуг та відмовою спадкоємця в задоволенні претензії позивача щодо оплати заборгованості.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2025 року позов задоволено.

На рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де йшлося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обов`язок доказувати борги померлого покладається на кредитора. Кредитор (позивач), що звернувся до спадкоємців, зобов`язаний представити документи, що підтверджують його вимоги. Однак до надісланої вимоги про погашення заборгованості документи, які б підтверджували вимоги позивача, не долучалися.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16 вказує, що звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за спожитий газ не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором і боржником припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємець стороною даного договору не був.

З точки зору закону задоволення вимоги кредитора до спадкоємця шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий же спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємця від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємця позову про накладення стягнення на майно, яке було передане йому у натурі. При цьому закон не передбачає форму, в якій має бути здійснена відмова спадкоємця задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу. Тому саме по собі невиконання спадкоємцем вказаної вимоги може свідчити про відмову.

Просить скасувати рішення районного суду та відмовити у задоволенні позову.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут`у поданому відзиві на апеляційну скаргу просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення міського суду залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «Рівнегаз Збут» надавав споживачу ОСОБА_2 послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 на умовах «Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27831 (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року) та «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі Правила).

Умови Типового договору є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Товариством усім побутовим споживачам Рівненської області у січні 2016 року одночасно з рахунками-фактурами направлялися заяви приєднання до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Доставка заяв приєднань всім побутовим споживачам Рівненської області здійснювалось безпосередньо ДППЗ «Укрпошта» на підставі укладених договорів з ТОВ «Рівнегаз Збут».

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та бланк заяви-приєднання до умов Договору були офіційно опубліковані в обласній газеті «Вільне слово» №1 від 1 січня 2016 року та розміщені на офіційному сайті ТОВ «Рівнегаз Збут».

Відповідно до п.1.3 «Типового договору», цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання.

Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

ОСОБА_2 приєднався до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, і як споживач послуг з постачання природного газу до будинку по АДРЕСА_1 оплачував ці послуги, що відповідно до пункту 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, що підтверджує факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.

Обставини сплати ОСОБА_2 коштів за спожитий газ до листопада 2019 року підтверджується довідкою про фінансовий стан за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за якою станом на грудень 2020 року заборгованість останнього становить 52768,19 грн.

Розподіл природного газу за вищевказаною адресою до 01 січня 2024 року здійснювався Оператором ГРМ АТ «Рівнегаз» на підставі укладеного з ОСОБА_2 . Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 (надалі Кодексу газорозподільних систем).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2021 року спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_1 , яка отримала в спадщину цілий будинок АДРЕСА_1 .

29 березня 2024 року позивачем надіслано ОСОБА_1 вимогу про оплату заборгованості, яка обліковується за ОСОБА_2 в сумі 52768,19 грн. шляхом здійснення одноразового платежу, яка не була задоволена, що не заперечується відповідачем.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з абзацом першим частини другої статті 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу другого частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Зважаючи на наведене, кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за кредитними договорами, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про обрання позивачем неналежного способу захисту є безпідставними.

Відповідно до положень статей 1218, 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Зі смертю боржника грошові зобов`язання спадкодавця включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Статтею 1281 ЦК України передбачений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, зокрема, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

29 березня 2024 року спадкоємцю ОСОБА_1 , тобто у шестимісячний строк, з дня коли Товариство дізналося про спадкоємця, яким було прийнято спадщину, ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ» листом №33701-Сл-639-0324 було надіслано вимогу про оплату заборгованості, яка обліковується за померлим ОСОБА_2 в сумі 52 768, 19 грн. Дана вимога була отримана відповідачем особисто 04 квітня 2024 року згідно трекінгу рекомендованого поштового відправлення №595.

Також, приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Грабар О.А. 03 квітня 2024 року товариством листом №33701-Сл-658-0424 було надіслано претензію до спадкоємців про погашення заборгованості та доведення до відома спадкоємця ОСОБА_1 , якою прийнята спадщина про наявність в складі спадщини обов`язку по сплаті заборгованості перед ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ» в сумі 52 768,19 грн. Вказана претензія отримана приватним нотаріусом особисто 05 квітня 2024 року згідно трекінгу рекомендованого поштового відправлення №481..

Оскільки нотаріусом не було проінформовано ТОВ «РІВНЕГАЗ ЗБУТ» про результати розгляду претензії, приватному нотаріусу Грабар О.А. було надіслано адвокатський запит від 15.10.2024 року про надання інформації щодо розгляду претензії від 03 квітня 2024 №33701-Сл-658-0424. Відомості про відповідь на адвокатський запит відсутні.

Таким чином позивач дотримався вимог 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення вимог до спадкоємців боржника.

Розмір заборгованості відповідачем не спростовувався, відтак колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 травня 2025 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.