Справа № 338/1154/25
Провадження № 22-ц/4808/1715/25
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2025 року в складі судді Куценка О. О., ухвалене в селищі Богородчани Івано-Франківської області, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі ТзОВ «ФК «ЕЙС») звернувся до суду із позовом,в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 56 912 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 04 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 758025351. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Проте, всупереч умовам договору незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість.

У подальшому між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністью «Таліон Плюс» (надалі ТзОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

У подальшому, 08 липня 2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «ФК «ЕЙС» просило задовольнити позов.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «ФК «ЕЙС» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, на висновки суду, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що укладення договору факторингу між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин ОСОБА_1 від 04 травня 2021 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору, договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 758025351 від 04 травня 2021 року передані ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином.

Враховуючи наведене, позивач дійсно підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за вищенаведеним кредитним договором, оскільки передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки неукладеності відповідного правочину.

З цим висновком колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З платіжного доручення від 04 травня 2021 року вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 16 000,00 грн (а.с.17).

У подальшому 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до п. 1. 3. договору факторингу «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами строк платежу за якими настав а також права вимоги які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а. с. 67).

Відповідно до реєстру прав вимоги № 141 від 06 липня 2021 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01ТзОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36 304, 00 грн з яких: 16 000, 00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 20 304, 00 грн - сума заборгованості за відсотками (а. с. 64-66).

Відповідно до п. 6. Даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, вказаної на його початку, та є невід`ємною частиною договору (а.с. 66).

05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2. 1) (а. с.61).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року ТзОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача в загальному розмірі 56 912, 00 грн. (а.с.59).

08 липня 2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступити ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (п. 1.1.); (а. с.55).

Відповідно до п. 4 протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08. 2023 року сторони підтверджують погоджену дату відступлення (передачі) прав вимоги, визначених в Реєстрі - 31.08.2023. З урахуванням п. 4.1 Договору, вони перейшли від клієнта до фактора у вказану дату,будь-яких зауважень немає. (а.с. 56).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року відступає на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 в розмірі 56 912,00 грн. (а. с. 53).

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги на суму 16 000 грн, яку було перераховано ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання.

Враховуючи, викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до позивача не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за отримані ним 04 травня 2021 року кошти у розмірі 16 000 грн.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 дійсно отримав кошти від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та в подальшому перехід прав вимог до нових кредиторів спочатку до ТзОВ «Таліон Плюс», пізніше до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС». Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача та належним чином не оцінив надані позивачем докази, відтак дійшов помилкового висновку, що до позивача не перейшло право вимоги на вищевказану суму, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частини третя, шоста, сьома, дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 758025351 від 04 травня 2021 року, однак такий містить лише найменування сторони кредитодавця, відомості про ліцензію/свідоцтво, номери контактного телефону, адресу електронної пошти, адресу офіційного веб-сайту, а також тип, суму, строк кредитування. При цьому даних, які би підтверджували факт підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту немає (а.с. 31).

Посилання позивача на те, що між сторонами укладено кредитний договір № 758025351, на увагу суду не заслуговує, оскільки вищезгаданого договору матеріали справи не містять.

Що стосується долучених до матеріалів справи алгоритму дій ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів, алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затвердженого наказом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 17/09-03 від 17 вересня 2019 року, то колегія суддів зауважує, що такі містять інформацію про порядок укладення договору, порядок проведення верифікації та ідентифікації особи заявника/позичальника під час укладення кредитного договору, а також терміни та визначення, що використовуються у вказаних правилах, однак інформації про індивідуальні умови кредитування, які були б узгоджені між позивачем та відповідачем останні не містять, як і не містять підпису відповідача (а.с. 20-21, 24-26).

ТзОВ «ФК «ЕЙС» пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на розрахунок кредитної заборгованості за договором, виписку з особового рахунку за кредитним договором № 758025351 від 04 травня 2021 року як невід`ємної частини спірного договору (а.с. 40, 41-44).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у паспорті споживчого кредиту підпису сторін щодо погодження сплати відсотків за користування кредитними коштами, наявні у матеріалах справи алгоритми дій Товариства стосовно укладення кредитних договорів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку цивільні відносини виникли між ТзОВ «ФК» ЕЙС» та фізичною особою ОСОБА_1 як споживачем кредитних послуг, який є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1/12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» не надано належних та допустимих доказів тому, що при укладенні кредитного договору були дотримані вимоги, передбачені частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими кредитодавець.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача перерахованих позивачем коштів з огляду на наступне.

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судові засідання суду першої інстанції не з`являвся, не заперечував факти, отримання та користування наданими коштами. Не подавалися відповідні докази й на стадії апеляційного провадження в справі. Отже, апеляційний суд вважає встановленим факт отримання позивачем коштів у розмірі 16 000 грн., шляхом їх перерахування ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 04 травня 2021 року на картковий рахунок відповідача (а.с. 17).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «ФК «ЕЙС» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми перерахованих коштів.

Оскільки відповідач фактично отримав 16 000 грн., апеляційний суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача перерахованих 04 травня 2021 року коштів у розмірі 16 000 грн. підлягають задоволенню.

Виходячи з того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції, то представником ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» - Тараненком А. І. на підтвердження заявлених витрат надано суду першої інстанції: договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01, укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» від 09 липня 2025 року; протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги, акт прийому передачі наданих послуг на суму 7 000 грн. від 17 липня 2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність (а.с. 32-39).

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відтак, позивачем доведено в суді першої інстанції належними доказами понесені витрати за надання професійної правничої допомоги.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду із позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» сплатило 2 422,40 грн судового збору (а. с. 16), та за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн судового збору (а.с. 165).

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанцій скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, а сума задоволених позовних вимог складає 28,11% від позовних вимог, сплачений ТзОВ «ФК «ЕЙС», судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 680 грн 93 коп. (2 422 грн. 40 коп. * 28,11%), судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 021 грн. 40 коп. (3 633 грн. 60 коп. * 28,11%), а витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 1 967 грн 70 коп. ( 7 000 грн * 28,11 %).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» перераховані 04 травня 2021 року кошти у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн.

В задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 28 серпня 2025 року в розмірі 40 912 (сорок тисяч дев`ятсот дванадцять) грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу понесених в суді першої у розмірі 1 967(одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 702 (одна тисяча сімсот дві) грн 33 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта