Справа № 760/4650/25
Провадження № 2-др/581/5/25
У Х В А Л А

04 грудня 2025 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі судді Кузьмінського О.В., розглянувши без повідомлення сторін заяву представника відповідача адвоката Корнієнка А.Г. про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Коростишівської міської ради в особі виконавчого комітету Коростишівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

24 листопада 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Корнієнка А.Г. про компенсацію понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Липоводолинського районного суду Сумської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, ухвалою суду від 17 листопада 2025 року на підставі поданої позивачем заяви позов залишено без розгляду.

У зв`язку з необхідністю захисту прав і законних інтересів відповідач ОСОБА_2 звернувся за правовою допомогою до адвоката Корнієнка А.Г., між якими було укладено договір про надання правничої допомоги від 10/01/2024 від 10 січня 2024 року, за яким ОСОБА_2 поніс витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн, що передбачали наступні правові дії: аналіз позовної заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2025 року, підготовка відзиву на позовну заяву, підготовка письмових пояснень до комісії з питань захисту прав дитини Коростишівської міської ради.

Зазначає, що подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити. Позивач, достеменно знаючи про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей, визначених частиною 1 статті 164 ЦПК України, звернулася до суду з відповідним позовом. Таким чином в своїй сукупності такі юридичні факти, як систематичні неявки позивача в судові засідання й подальше подання нею немотивованого клопотання про залишення позову без розгляду свідчать про необґрунтованість дій позивача та зловживання нею правом на звернення до суду.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

21 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом та просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року справу передано на розгляд до Роменського міськрайонного суду Сумської області за підсудністю.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року справу передано на розгляд до Липоводолинського районного суду Сумської області за підсудністю.

8 вересня 2025 року справа надійшла до Липоводолинського районного суду Сумської області.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області суду від 9 вересня 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 листопада 2025 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивача.

Частиною 5 статті 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому статтею 142 ЦПК України.

Згідно з частиною 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини 6 статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9 статті 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (статті 141, 142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому заявнику необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду.

Верховний Суд сформував сталу та послідовну практику застосування цієї норми процесуального закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі (як і залишення позову без розгляду) можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил підсудності та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Верховний Суд також неодноразово вказував, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожним таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача». Окрім того, поняття «необґрунтовані дії позивача» не є тотожним поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору у позові. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини 5 статті 130 ГПК України (частини 5 статті 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Суд зазначає, що залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Суд вважає, що заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами частини 9 статті 141 ЦПК України.

Неявки позивача в судові засідання на підставі відповідних клопотань про відкладення розгляду справи, необґрунтованість яких не була встановлена, та подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача та не свідчать про необґрунтованість його дій чи зловживання правом на звернення до суду.

За таких обставин заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 44, 133, 141, 142, 270 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Корнієнка А.Г. про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Коростишівської міської ради в особі виконавчого комітету Коростишівської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О. В. Кузьмінський