ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/8387/24
Номер провадження 22-ц/818/3651/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Савенка М.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Талісман» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року в складі судді Бабенко Ю.П. по справі № 644/8387/24 за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Талісман» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Талісман» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2010 року вона працювала в Житлово-будівельному кооперативі «Талісман» на посаді бухгалтера. 31 липня 2023 року вона звільнена з займаної посади за власним бажанням. У день звільнення відповідач видав їй трудову книжку, але копію наказу про звільнення надано не було, а також відповідач ні письмово, ні усно не повідомляв її про нараховані суми при звільненні. З нею не було проведено остаточного розрахунку, не виплачена компенсація за невикористані дні щорічних відпусток за період з 2020 року по 2023 рік. Заборгованість за невикористані відпустки (86 календарних днів) складає 18 802,18 грн. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням виплатити зароблені гроші, однак він не здійснив остаточний розрахунок ні в день звільнення, ні в день отримання її заяв. За час затримки виплати заробітної плати з 01 серпня 2023 року по 01 лютого 2024 року відповідач має сплатити їй середній заробіток у розмірі 41 135,16 грн (132 робочих дні х 311,63 грн середньоденна заробітна плата = 41 135,16 грн).

Просила стягнути з ЖБК «Талісман» на її користь остаточний розрахунок при звільненні в розмірі 18 802,18 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2023 року по 01 лютого 2024 року в розмірі 41 135,16 грн.

18 листопада 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначив, що саме позивачка як бухгалтер не виконала свої обов`язки належним чином, не зробила нарахування, не провела остаточний розрахунок, не повідомила керівника про необхідність виплати компенсації. Позивачка сама друкувала наказ про своє звільнення. ОСОБА_1 не надала доказів існування спору щодо суми нарахування компенсації. Доказів звернення позивачки до ЖБК «Талісман» з проханням виплати їй остаточного розрахунку не надано. Крім того, позивачкою подано позов після спливу строку, визначеного ст. 233 КЗпП України.

ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що про своє звільнення з роботи бухгалтера ЖБК «Талісман» вона повідомляла керівника ОСОБА_2 усно, а перед звільненням за два тижні нею була подана заява про звільнення за власним бажанням. Саме керівник видає наказ про звільнення і робить запис у трудовій книжці, тому саме керівник повинен був їй вручити копію наказу про звільнення, але цього не зробив. Заробітну плату за липень 2023 року вона отримала у жовтні 2023 року, після чого їй повинні були перерахувати ще компенсацію за відпустки, але відповідач цього не зробив.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Талісман» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 18 802,18 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року в розмірі 41 135,16 грн, а всього 59 937,34 грн, а також судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у день звільнення позивачки з нею не проведено остаточного розрахунку, не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки, тому її вимоги підлягають задоволенню. При зверненні ОСОБА_1 до суду передбачений законом строк не пропущений, адже письмові повідомлення про суми, нараховані при звільненні, їй не направлялися і не вручалися.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 12 травня 2025 року ЖБК «Талісман» через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази направлення позивачкою підприємству вимог про виплату компенсації за невикористану відпустку, а надані нею копії заяв не містять дат їх складання. Позивачка не надала доказів існування спору щодо суми нарахувань компенсацій та звернулась до суду з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП. Позивачка як бухгалтер ЖБК «Талісман» сама не провела остаточний розрахунок і не повідомила керівника про необхідність виплати компенсації; у її формі ОК-5 відсутні дані про нарахування їй компенсації за невикористані дні відпусток. Суд самостійно зробив нарахування компенсаційних виплат за невикористану відпустку позивачки, чим вийшов за межі позовних вимог. Заборгованість по заробітній платі і графік її погашення було узгоджено з ОСОБА_1 на час її звільнення та виплачено у повному обсязі 26 жовтня 2023 року. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази оплати позивачкою судового збору.

06 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказала, що про своє звільнення завчасно повідомляла керівника, якою було видано наказ і зроблено запис в її трудовій книжці. Заробітну плату за липень 2023 року вона отримала 26 жовтня 2023 року, однак компенсацію за невикористані дні відпустки їй так і не було виплачено. відповіді на її заяви не отримано. Докази сплати судового збору долучені до матеріалів справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргуЖБК «Талісман» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ЖБК «Талісман» слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року працювала в Житлово-будівельному кооперативі «Талісман» на посаді бухгалтера.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5).

Згідно довідки про доходи від 31 січня 2025 року, ОСОБА_1 працювала в ЖБК «Талісман» з 01 вересня 2010 року по 31 липня 2023 року на посаді бухгалтера, за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2023 року їй нараховано дохід у сумі 255 507,00 грн (а.с. 60-61).

Як вбачається з індивідуальної відомості про застраховану особу ПФУ та довідок ЖБК «Талісман» від 31 січня 2025 року та 14 березня 2025 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два попередні місяці перед звільненням (червень 2023 року та липень 2023 року) становить 6700,00 грн (а.с. 6-8, 60-61, 74).

Згідно повідомлень ЖБК «Талісман» від 31 січня 2025 року і 14 березня 2025 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні 12 місяців на момент звільнення складала 6666,67 грн (а.с. 62). Станом на 31 липня 2023 року заборгованість по всім видам нарахувань ОСОБА_1 за квітень-липень 2023 року складала 26 800,00 грн та була погашена згідно узгодженого графіку з утриманням податків в сумі 21 574,00 грн, а саме за квітень 2023 року нараховано 6700,00 грн, виплачено 15 серпня 2023 року в сумі 5393,50 грн, за травень 2023 року нараховано 6700,00 грн, виплачено 20 вересня 2023 року в сумі 5393,50 грн, за червень 2023 року нараховано 6700,00 грн, виплачено 16 жовтня 2023 року в сумі 5393,50 грн, за липень 2023 року нараховано 6700,00 грн, виплачено 26 жовтня 2023 року в сумі 5393,50 грн (а.с. 63, 75).

ОСОБА_1 21 серпня 2024 року зверталася до ЖБК «Талісман» із заявою щодо виплати належних їй сум при звільненні, в якій зазначала, що письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми вона не отримувала, розрахунок з нею не проведено (а.с. 9-11).

Згідно листа ЖБК «Талісман» від 14 березня 2025 року № 3 на момент звільнення 31 липня 2023 року бухгалтер ОСОБА_1 мала невикористану відпуску за періоди з 01 вересня 2019 року по 30 серпня 2020 року, з 01 вересня 2020 року по 30 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 30 серпня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року. Нарахування компенсації за невикористану відпустку на день звільнення ОСОБА_1 не здійснювала. В первинних бухгалтерських документах, а саме у відомості нарахування заробітної плати не відображена сума нарахувань компенсації за невикористану відпустку. Сума компенсації за невикористану відпустку складає 20 551,22 грн, розрахунок за 94 дні додано (а.с. 72-73).

З листа ЖБК «Талісман» від 07 квітня 2025 року вбачається, що вся документація щодо звільнення ОСОБА_1 , у тому числі всі належні повідомлення, розрахунки тощо, оформлялися бухгалтером ОСОБА_1 . Після звільнення ОСОБА_1 окремі письмові повідомлення їй не направлялися (а.с. 82).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» встановлено беззастережне право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Частиною 1 статті 47 КЗпП передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

При цьому належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 зазначила, що виплата середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України по суті є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування, з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки потрібно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 31 липня 2023 року звільнено з посади бухгалтера ЖБК «Талісман» за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

На час звільнення ОСОБА_1 мала невикористану відпуску за періоди з 01 вересня 2019 року по 30 серпня 2020 року, з 01 вересня 2020 року по 30 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 30 серпня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року, загалом 94 дні, що підтверджується листом ЖБК «Талісман» від 14 березня 2025 року.

Однак, компенсації за невикористані дні відпустки станом на день звільнення і дотепер позивачці не нараховано і не виплачено.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, виплата компенсації за невикористані відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, оплата часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що невикористаною залишалась щорічна відпустка за 86 днів. За її розрахунком середня заробітна плата складає 218,63 грн (79 800,00 грн : 365 календарних днів = 218,63 грн), сума компенсації за невикористану відпустку - 18 802,18 грн (218,63 х 86 днів = 18 802,18 грн).

Згідно розрахунку, наданого ЖБК «Талісман», середня заробітна плата ОСОБА_1 також складає 218,63 грн, однак сума компенсації за невикористану відпустку 20 551,22 грн, з розрахунку 218,63 грн х 94 дні = 20 551,22 грн.

З урахуванням наведеного, а також згідно принципів диспозитивності та змагальності, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 18 802,18 грн, що відповідає прохальній частині її позову. Доводи відповідача щодо виходу суду за межі позовних вимог є безпідставними.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що він також обґрунтовано визначений судом першої інстанції за правилами, передбаченими Порядком № 100.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданих ЖБК «Талісман» даних, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два попередні місяці перед звільненням (червень 2023 року та липень 2023 року) становить 6700,00 грн, що разом становить 13 400,00 грн, кількість відпрацьованих днів - 43 дні, а отже середньоденна заробітна плата позивачки складає 311,63 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року, тобто 6 місяців, в загальному розмірі 41 135,16 грн (311,63 грн. х 132 дні)

Вимог щодо зменшення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні ЖБК Талісман ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не заявляв, тож колегія суддів не вбачає підстав для його зменшення, з урахуванням обставин справи і того, що суму основної заборгованості відповідачем так і не було виплачено, остаточного розрахунку при звільненні не проведено.

Посилання представника ЖБК «Талісман» на те, що позивачка як бухгалтер сама не провела остаточний розрахунок, не здійснила відповідних нарахувань і не повідомила керівника про необхідність виплати компенсації, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок з проведення остаточного розрахунку при звільненні законом покладається саме на юридичну особу - роботодавця.

При цьому, у трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві, тому саме він має спростувати заявлені працівником вимоги. Відповідачем, як роботодавцем, у вказаній справі не надано доказів на спростування зазначених позивачкою обставин щодо нездійснення з нею остаточного розрахунку при звільненні, як і доказів відсутності його вини.

Доводи відповідача про те, що позивачка не надала доказів існування спору щодо суми нарахувань компенсацій і направлення йому вимоги про виплату, що розмір заборгованості і графік її погашення було узгоджено з нею, спростовуються наявною у матеріалах справи заявою ОСОБА_1 з вимогою здійснити розрахунок з доказами її направлення відповідачу поштою у серпні 2024 року (а.с. 9-11).

Твердження ЖБК «Талісман» щодо того, що ОСОБА_1 звернулась до суду з пропуском строку, оскільки звільнилась 31 липня 2023 року, а позов подано 02 жовтня 2024 року, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Разом з тим, матеріали справи не місять доказів направлення позивачці та отримання нею письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, що передбачене ст. 233 КЗпП України. Доказів ознайомлення її з наказом про звільнення також немає. Більш того, відповідач сам у листі від 07 квітня 2025 року визнав, що після звільнення ОСОБА_1 окремі письмові повідомлення їй не направлялися. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк, передбачений ст. 233 КЗпП України на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 не пропущено.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачкою судового збору спростовуються наявною у матеріалах справи квитанцією (а.с. 21 а).

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційну скаргу ЖБК «Талісман» залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Талісман» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

М.Є. Савенко