Справа № 740/4481/25
Провадження № 2/740/2067/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2025 року м.Ніжин Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пучка М.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 26233 грн 75 коп заборгованості за кредитним договором № від 08 жовтня 2020 року, з якої 14775 грн 62 коп заборгованості за тілом кредиту, 02 грн 15 коп заборгованості за відсотками, 11455 грн 98 коп заборгованості за комісією. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року укладено кредитний договір №, сума кредиту 16799 грн, строк на який надається кредит - 60 днів. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, також 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем ОСОБА_1 .. Оскільки з моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідач ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору не виконує своїх зобов`язань по поверненню позики та відсотків за користування ними, у нього утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. Представник позивача Кудіна А.В. просить позов задовольнити, справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, про що їх заперечення під час судового розгляду відсутні.

Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяву щодо розгляду справи із повідомленням сторін, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.

Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) свої права, а ПАТ «Таскомбанк» набуває права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору.

08 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладений кредитний договір №, предметом якого є 16799 грн, строк на який надається кредит - 60 днів, процентна ставка при наданні кредиту 3,00 % від суми кредиту, щомісячні проценти 3,00% від суми кредиту.

15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу за №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Позивач просить стягнути 26233 грн 75 коп заборгованості за вказаним кредитним договором № від 08 жовтня 2020 року з підстав набуття права вимоги по ньому відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк», та договору факторингу укладеному між АТ «Таскомбанк» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» при цьому станом на час укладення договору про відступлення права вимоги з ПАТ «Таскомбанк» 07 жовтня 2016 року даний кредитний договір укладений не був, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» суперечить ст.514 ЦК України (до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом), тобто право кредитора за кредитним договором від 08 жовтня 2020 року до ПАТ «Таскомбанк», а в подальшому і до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ»,-не перейшло, у зв`язку з чим позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача ОСОБА_1 по даному договору від 08 жовтня 2020 року.

Також судом враховується, що на час укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» предмет правочину: право майбутньої вимоги мало бути визначене, проте жодної визначеної вимоги у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» щодо ОСОБА_1 на момент укладення вказаного договору про відступлення права вимоги не існувало та сторони не могли передбачити, що 08 жовтня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладе договір № саме з відповідачем. На час укладення вказаного договору про відступлення права вимоги сторонами не індивідуалізовано належним чином предмет правочину, а інформація щодо ОСОБА_1 , як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги від 15 травня 2024 року, тобто майже через чотири роки після укладення даного договору факторингу.

Також судом враховується, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке і підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/19199/21).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

Чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Суд також відхиляє доводи позивача, що передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього, що містить інформацію про боржника, і це підтверджує факт переходу права вимоги у визначений момент (дату його підписання), оскільки зазначені позивачем реєстри укладені після виникнення кредитних правовідносин із відповідачем.

З даних підстав позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову у позові відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України сплачених 3028 грн судового збору.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 247, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.