Справа № 646/9949/25
№ провадження 2/646/4927/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого - судді Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за участю представника відповідача - адвоката Яковенко О.Г.

У С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 9198696 від 21.03.2024 у розмірі 79 992, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2024 ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» уклали договір про споживчий кредит № 9198696, відповідно до умов якого відповідач отримав 25 000, 00 грн.

Внаслідок порушення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором відповідач має непогашену заборгованість у загальному розмірі 79 992, 50 грн., з яких: 22 500, 00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 54 992, 50 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 2 500, 00 грн. прострочена заборгованість за комісією.

29.08.2024 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 109-МЛ від 29.08.2024, відповідно до якого та на підставі ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 9198696 від 21.03.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у загальному розмірі 79 992, 50 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. та 8000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.10.2025 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

24.10.2025 представником відповідача до суду подано відзив, у якому у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» просить відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

У відзиві представник відповідача вказав на те, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження факту виконання Кредитодавцем свого обов`язку за Кредитним договором в частині надання кредитних коштів (з чим відповідно до п. 7.1. Кредитного договору пов`язується момент виникнення прав та обов`язків сторін).

В свою чергу, надані Позивачем докази, зокрема копія Платіжного доручення № 126147947 від 21.03.2024 року не є первинним бухгалтерським документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не підтверджує факт ініціації банківського переказу, а також факт його успішності.

Щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору, комісія за надання кредиту 2 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, Кредитодавцем, всупереч умовам Кредитного договору, нарахування комісії здійснювалося двічі (21.03.2024 року - Кредитодавцем незаконно нараховано Позичальнику комісію за надання кредиту та включено в подальшому до розрахунку заборгованості суму в розмірі 2 500,00 грн. та 09.04.2025 року - Кредитодавцем незаконно зараховано сплачені Відповідачем кошти в розмірі 2 500,00 грн в рахунок оплати комісії за управління та обслуговування кредиту).

Щодо включення в Кредитний договір умов про сплату комісії в цілому зазначає. Згідно з ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 3 ЦК України, справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику Подібні правові висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року у справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року у справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року у справі № 751/4015/15 .

Отже, умови договору про сплату Позичальником на користь Кредитодавця винагороди (комісії) за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які останній здійснює на власну користь є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Таким чином, у Відповідача відсутня заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту у розмірі 2 500,00 грн. (нарахована Позивачем 21.03.24) у зв`язку з відсутністю законних підстав для її нарахування та нікчемністю умов договору про обов`язок сплати такої комісії.

При цьому матеріалами справи підтверджується безпідставне зарахування Кредитодавцем сплачених Відповідачем коштів в розмірі 2 500,00 грн в рахунок погашення комісії за управління та обслуговування кредиту (нарахована 09.04.2024), тому вважає, що вказана сума має бути зарахована в рахунок зменшення заборгованості по тілу кредиту відповідно з 22 500,00 грн до 20 000,00 грн.

Щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування коштами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. У відповідності до п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Разом з тим перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Згідно з ч. 2 розд. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір було укладено 21.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до Договору вже повинні застосовуватися імперативні положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимально можливої денної процентної ставки - 1%. В той же час, згідно з п. 1.5. Кредитного договору, денна процентна ставка становить 2,28%. Згідно п. 1.5.2. Кредитного договору, денна відсоткова ставка протягом пільгового періоду (15 днів, з 21.03.2024 року по 05.04.2024 року) становить 1,5 % від фактичного залишку кредиту. Згідно п. 1.5.3. Кредитного договору, денна відсоткова ставка протягом поточного періоду (90 днів, з 06.04.2024 року по 04.07.2024 року) становить 2,3 % від фактичного залишку кредиту.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, сума процентів за користування має складати 26 250,00 грн (25 000,00 грн х 1%) х 105 днів).

Враховуючи вищевикладене, вважає, що нарахування Кредитодавцем відсотків за користування кредитом за ставкою 2,3 % у період починаючи з 22.04.2024 року протиправним, таким що суперечить законодавству.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 21.03.2024 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.

Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного договору, поточний період складає 90 днів , що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 04.07.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Таким чином загальний строк кредитування визначений Кредитном договором складає 105 днів, з 21.03.2025 року по 04.07.2024 року.

В той же час, як вбачається з розрахунку наданого Позивачем, Кредитодавцем здійснювалося нарахування відсотків до 19.07.2024 року, тобто понад визначений умовами Кредитного договору строк кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц викладено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, вважаємо нарахування відсотків за період з 05.07.2024 року по 19.07.2024 року протиправним, відповідно і нарахування відсотків за користування кредитом за вказаний період в розмірі 7 762,50 грн. (15 днів Х 517,50 грн. (сума відсотків, що нарахована позивачем за один день користування кредитними коштами)) суперечить умовам договору та відповідно не підлягає стягненню з Відповідача.

Відповідно до змісту Кредитного договору, сума кредиту становить 25 000,00 грн. В той же час Позивач заявляє позовну вимогу про стягнення 79 992,50 грн, що включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 22 500,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків- 54 992,50 грн, прострочена заборгованість за комісією - 2 500,00 грн. На думку представника відповідача, заявлені Позивачем суми компенсацій, є непропорційно великими відносно суми тіла кредиту за договором (сума нарахованих процентів складає майже 200% від суми тіла кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Позивачем у позовній заяві також викладено орієнтовний розрахунок та заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 8 000,00 гривень, що є об`єктивно непропорційним.

У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.

Cудом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 9198696, який підписано сторонами у електронному вигляді.

У договорі вказано, що позичальник ОСОБА_1 має електронну пошту та номер мобільного телефону НОМЕР_1 . За умовами договору, кредит надавався на 105 днів з 21.03.2024 по 04.07.2024 на суму 25 000 грн., зі сплатою комісії за надання кредиту 2500 грн та відсотками 1,5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, за 15 днів користування та 2,3% на день за залишок періоду. Згідно до пункту 2.1 договору, кредитні кошти надаються безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_2 (а.с. 7-13).

Вказаний договір був підписаний особисто відповідачем одноразовим ідентифікатором 211717 (а.с.14зв).

Додатком №2 до даного договору є заява на отримання кредиту, де вказаний заявник ОСОБА_1 та зазначена картка позичальника, на яку має бути перехована сума кредиту: - «Mastercard CREDIT World Black» 53634*95, та банк, що випустив карту: pb (а.с. 13 зв).

Згідно даних платіжного доручення № 126147947 від 21.03.2024 на виконання умов договору № 9198696 первинним кредитором були перераховані на картку НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн (а.с.16).

Будь-яких квитанцій на виконання умов кредитного договору щодо перерахування грошовтих коштів позивачем не надано. Будь-яких клопотань про витребьування доказів не заявлено.

26.04.2024 року між першим кредитором та ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №105-МЛ, за яким позивач набув право вимоги, а новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання договору сплачує кредиторові плату в розмірі 2 221 461,83 грн без пдв відповідно до норм п.7.1 вказаного договору.

Вказані кошти були сплачені позивачем первинному кредитору на підставі платіжної інструкції №1401 від 26.04.2024 року, а безпосередня вимога до відповідача перейшла на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників від 26.04.2024 року разом із витягом із нього щодо відповідача, де чітко були зазначені уповноважені представники позивача та первинного кредитора та визначено, що вимоги до позивача перейшли у розмірі 79 992,50 грн, що включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 22 500,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків- 54 992,50 грн, прострочена заборгованість за комісією - 2 500,00 грн, які позивач і бажає стягнути з відповідача за результатами розгляду справи.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 9198696 заборгованість станом на 20.08.2025 складає 79 992,50 грн. (а.с. зворот 18).

Так, відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що у порушення умов укладеного між сторонами договору про споживчий кредит відповідач свої зобов`язання не виконує та має перед ТОВ "ФК «Кредит -Капітал» заборгованість у загальному розмірі 79 992, 50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява на кредит № 9198696 від 21.03.2024 підписана в електронній формі в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Проте, вказана заява не містить номер платіжної картки, вказаної позивачем у позовній заяві.

Сам факт підписання відповідачем кредитного договору ще не свідчить про отримання ним коштів, які згідно з умовами договору мали бути перераховані на картковий рахунок з моменту укладення правочину.

Відтак позивач як правонаступник кредитора та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Такими доказами є винятково первинні фінансові документи, які за змістом приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є документами, що містять достовірні відомості про господарську операцію.

Первинними документами на підтвердження обставин, викладених у позові, можуть бути платіжне доручення про перерахування коштів, проведене та виконане банківською установою, або виписка з поточного банківського рахунку ТОВ «Мілоан», з якого відповідачу мало б бути перераховано 25000,00 грн кредитних коштів.

Натомість до позовної заяви долучений лише копію електронного доручення № 126147947 від 21.03.2024, складене ТОВ «Мілоан» про нібито перерахування коштів на картку ОСОБА_1 , яке не містить і не міг містити відомостей про фактичне проведення фінансовою установою відповідного платежу.

Шаблон платіжного доручення № 126147947 за загальним правилом є документом інформаційного характеру, який покликаний підтверджувати певні обставини чи факти. Водночас зміст викладеної у платіжному дорученні (якщо вона не формується на підставі відомостей державного реєстру) зазвичай залежить від волевиявлення однієї особи (в даному випадку ТОВ «Мілоан»).

Оскільки кредитор, як зацікавлена особа може зазначити у платіжному дорученні будь-які відомості щодо обставин виконання кредитного договору і відповідач на це вплинути жодним чином не в змозі, то суд не може розцінити надане позивачем платіжне доручення як об`єктивний, належний та допустимий доказ на підтвердження факту переказу позичальнику кредитних коштів.

Створене платіжне доручення має бути виконане особою, на ім`я якої це доручення видано. Доказів, що будь-яка фінансова установа виконала платіжне доручення щодо переказу коштів на картковий рахунок відповідача матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості також не є первинним бухгалтерським документом, а тому сам по собі не підтверджує факт надання кредиту.

Позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків.

Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне.

Правом на подачу відповіді на відзив, заявлення клопотань про витребування доказів не скористався.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи, що позивачем не належними та допустимими доказами не доведено обставин видачі кредитних коштів позичальнику, а відповідач не визнає їх факту отримання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.12.2025.

Головуючий І.М.Демченко