Справа № 594/737/25
Провадження №2/594/529/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

за участі: секретаря Козій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в його користь нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.02.2014 у справі № 594/1891/13-ц три відсотки річних у розмірі 35140,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 115954,66 грн, а всього 151095,39 грн та судовий збір в розмірі 3028 грн, посилаючись на те, що 03.09.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», що змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржників ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №0. Рішенням Борщівського районного суду від 14.02.2014 у справі №594/1891/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 03.09.2008 в сумі 239119,46 грн, а також 2391,19 грн сплаченого судового збору. 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» було укладено договір відступлення права вимоги №1370/К, відповідно до умов якого, позивач набув статусу нового кредитора за вимогою по кредитному договору №0 до боржника ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що вищевказане судове рішення невиконане, в тому числі станом на день подачі позову, позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника за період в межах строку позовної давності, тобто з 02.04.2017 по 23.02.2022, яка складається з 3 % річних в сумі 35140,73 грн та інфляційних втрат в сумі 115954,66 грн.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судного розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

З матеріалів справи встановлено, що 03.09.2008року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, сума кредиту 26800 доларів США, сума яких дорівнює еквіваленту 129982,68 гривням за курсом Національного Банку України на день укладення договору.

Рішенням Борщівського районного суду від 14.02.2014 року у цивільній справі №594/1891/13-ц, яке набрало законної сили 10.03.2014, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Дельта Банк» (нового кредитора за договором факторингу) заборгованість за кредитним договором №0 від 03.09.2008 в сумі 239119,46 грн, а також 2391,19 грн сплаченого судового збору .

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір Факторингу № 1370/К, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за кредитним договором 0 від 03.09.2008, а ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 , що стверджується випискою з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №1370/К від 11.05.2019.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 1статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема,статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як слідує з рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.02.2014 (справа №594/1891/13-ц), у ОСОБА_2 існує грошове зобов`язання, доказів виконання якого матеріали справи не містять та відповідачем надано не було, тому суд констатує, що позивач, як новий кредитор має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, провадження № 61-14506св20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Отже, з огляду на наведене, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду у справі №594/1891/13-ц, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до змісту здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 02.04.2017 по 23.02.2022. Сума заборгованості згідно якої нараховано інфляційні втрати та 3 відсотки річних становить 151095,39 грн.

У позовній заяві позивачем додано розрахунки інфляційних втрат та 3% річних.

У п. 54 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду, вказує на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає наданий відповідачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який не спростований позивачем, прийнятий судом.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати в сумі 151095,39 грн.

Оскільки позов задоволено, з відповідача в користь позивача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 3028 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - 3 % річних від суми боргу за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 35140 (тридцять п`ять тисяч сто сорок) грн 73 коп., а також інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 115954 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 66 коп., а всього в розмірі 151095 ( сто п`ятдесят одна тисяча дев`яносто п`ять) грн 39 коп.

Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 3028 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04 грудня 2025 року.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40, .

Відповідач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий: Чир П. В.