справа № 373/1584/21 головуючий у суді І інстанції Лебідь В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Розніним Володимиром Андрійовичем на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтотрейд-Групп», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон», Головного сервісного центру в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області, ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, у якому просила:

визнати недійсним Договір комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, укладений від імені ОСОБА_2 з ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП»;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, укладений між ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП» та ОСОБА_3 , щодо продажу транспортного засобу марки: «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова (VIN код), НОМЕР_1 ;

витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 транспортний засіб марки: «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова (VIN код), НОМЕР_1 ;

зобов`язати регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу марки: «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова (VIN код), НОМЕР_1 за громадянином ОСОБА_4 ;

зобов`язати регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві провести державну реєстрацію (поновити) транспортного засобу марки: «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова (VIN код), НОМЕР_1 за ОСОБА_2 .

Первісний позов обґрунтовано тим, що 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 придбала транспортний засіб «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова (VIN код), НОМЕР_1 (далі - Автомобіль, оспорюваний транспортний засіб), який в подальшому був ввезеним та зареєстрованим в Україні вперше.

07 травня 2021 року приблизно о 16:00 год, перебуваючи в приміщенні ТОВ «Авто-Сервіс № 1» за адресою: м. Київ, провулок Балтійський, 20, ОСОБА_3 попросив у чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у користування Автомобіль для здійснення робочої поїздки.

ОСОБА_3 не повернув Автомобіль ані ОСОБА_5 , ані позивачу, у зв`язку з чим вона звернулася із завою про вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_3 після отримання в користування вчинив неправомірні правочини щодо Автомобіля. Так, 27 травня 2021 року між ТОВ «Укравтотрейд-Групп» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року.

В преамбулі договору комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року вказано, що ТОВ «Укравтотрейд-Групп», надалі «Комісіонер» в особі Кондратюк В.В., та ОСОБА_2 , надалі «Комітент» в особі ОСОБА_2 , документ посвідчення якого: НОМЕР_2 від 14 травня 2020 року, виданий 8027, уклали цей договір, відповідно до п. 1.1 якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу: марка, модель BMW Х1 2015 року випуску, колір сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак (не заповнено), зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 1.10.2020 за ціною не нижче узгодженої, а саме 10 000 грн. Даний договір ОСОБА_2 не підписувала, підписи від її імені виконані не нею. ОСОБА_3 отримав у користування Автомобіль у зв`язку з довірливими відносинами, вчинив протиправні дії, які призвели до відчуження транспортного засобу на його користь без волі та згоди власника ОСОБА_2 , що в подальшому призвело до переходу права власності на Автомобіль до ОСОБА_4

13 липня 2021 року Автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №4845/2021/2675721 від 13 липня 2021 року.

ОСОБА_4 подано зустрічний позов до МВС України, ГСЦ МВС України, ТОВ «Вавілон», ГСЦ в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), третя особа ОСОБА_2 , у якому він просив:

стягнути на його користь з ТОВ «Вавілон» та ОСОБА_3 вартість автомобіля марки «BMW Х1» з VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 , в сумі 14 500 доларів США по курсу національної валюти України 27,29 грн в сумі 395 705 грн, судовий збір у сумі 10 000 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 13 липня 2021 року Автомобіль придбаний ОСОБА_4 у ОСОБА_6 за 14 500 доларів США, за курсом НБУ 27,29 грн, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №4845/2021/2675721 від 13 липня 2021 року, якому присвоєно номерний знак НОМЕР_4 ;

23 липня 2021 року у ОСОБА_4 вилучено Автомобіль слідчим СУ ГУНП в Херсонській області Крук С.П., про якого не вказано в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Шапутько С.В. від 25 червня 2021 року у справі №756/33464/21-к, зі змісту якої ОСОБА_4 стало відомо про кримінальне провадження №0001251 від 23 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, щодо вимагання ОСОБА_3 у ОСОБА_5 Автомобіля. Старший слідчий ГСУ НП України Омельченко О.С. за змовою із ОСОБА_5 , на думку позивача, викрали Автомобіль, номерний знак НОМЕР_4 , з ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області;

ОСОБА_4 є добросовісним набувачем та придбав Автомобіль у попереднього добросовісного покупця ОСОБА_6 , яка придбала Автомобіль 19 червня 2021 року у ТОВ «Вавілон» в особі Шарій О.О.

Від ГСЦ МВС надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , який зводиться до неправильного визначення суб`єктного складу учасників справу, відсутністю спору з позивачем.

Третя особа ОСОБА_1 вважала, що первісний позов не підлягає задоволенню, в судовому засіданні навела обставини придбання Автомобіля та подальшого продажу ОСОБА_4 , обидва договори купівлі-продажу транспортного засобу були реальними та відплатними, відповідно до розписки 13 липня 2021 року отримала від ОСОБА_4 за Автомобіль 14 500 доларів США.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Укравтотрейд-Групп», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Витребувано в ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 транспортний засіб марки «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 . Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9954,70 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «.Вавілон.», ОСОБА_3 , Головного сервісного центру в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Рознін Володимир Андрійович 07 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року в частині витребування майна та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у цій частині.

Посилається на те, що оскаржуване рішення напряму впливає на права та обов`язки апелянтки, оскільки відповідно оскаржуваного рішення ОСОБА_4 має право вимоги до неї про відшкодування збитків за відповідним договором купівлі-продажу транспортного засобу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про витребування в ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 транспортного засобу судом не враховано, що цей транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_2 з її волі. Чоловік позивачки за первісним позовом - ОСОБА_5 отримав та користувався спірним транспортним засобом у сімейних цілях з волі та за згодою дружини. В свою чергу, ОСОБА_5 зі своєї волі передав ключі від спірного транспортного засобу ОСОБА_3 для поїздки за плівкою для фар.

Апелянтка вважає себе та ОСОБА_4 добросовісними набувачами спірного автомобіля, які не мають нести індивідуальний і надмірний тягар у вигляді витребування транспортного засобу у ОСОБА_4 , та стягнення збитків з апелянта.

Оскільки судом встановлена реальна особа яка уклала договір, підробивши підпис ОСОБА_2 , та щодо якої здійснюється судовий розгляд в рамках кримінального провадження, ОСОБА_2 має стягувати шкоду у розмірі вартості транспортного засобу з ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_4 не володіє спірним транспортним засобом, оскільки його 23 липня 2021 року було вилучено слідчим СУ ГУНП в Херсонській області Крук С.П., а тому такий транспортний засіб не може бути витребуваний у ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 фізично не зможе виконати рішення суду про витребування транспортного засобу, а отже позовні вимоги не захистять право позивача (вимоги є неналежними та неефективними), що є підставою для відмови в позові.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Розніним Володимиром Андрійовичем на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтотрейд-Групп», ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон», Головного сервісного центру в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

30 вересня 2025 року представниця МВС - Віціна О.О. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

10 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Потьомкін С.О. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти доводів апелянтки, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Потьомкін Сергій Олексійович заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання представник Головного сервісного центру МВС не з`явився, 27 листопада 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання представник Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві не з`явився, 28 листопада 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

30 листопада та 01 грудня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Степанов С.М. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неналежним повідомленням про розгляд справи та зайнятістю у іншій справі у цей день.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд у межах своїх повноважень дійшов висновку про визнання причини неявки ОСОБА_3 та його представника в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами, а отже є неповажною. Зокрема, відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга подана до суду через систему Електронний суд. Листом від 18 серпня 2025 року представник апелянтки долучив до матеріалів справи докази направлення апеляційної скарги іншим учасникам справи, у т.ч. ОСОБА_3 (т. 6 а.с. 152 зворот). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження направлено представниці ОСОБА_3 - адвокатці Хільчевській Н.О. до електронного кабінету та за даними Звіту про доставку вхідної кореспонденції отримано нею 24 вересня 2025 року (т. 6 а.с. 191); судову повістку-повідомлення направлено представниці ОСОБА_3 - адвокатці Хільчевській Н.О. до електронного кабінету та за даними Звіту про доставку вхідної кореспонденції отримано нею 21 жовтня 2025 року (т. 6 а.с. 224); також копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та судову повістку-повідомлення направлено за адресою реєстрації ОСОБА_3 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 6 а.с. 241, 247). Доказів про припинення представництва інтересів ОСОБА_3 адвокаткою Хільчевською Н.О. матеріали справи не містять. Встановивши, що ОСОБА_3 завчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи, а адвокат Степанов С.М. не підтвердив жодними доказами зайнятість у іншій справі належними доказами, з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №752/8103/13-ц від 24 жовтня 2024 року, категорії справи, та строку її розгляду, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів, за відсутності вказаних учасників.

Також у судове засідання апелянтка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, як і інші учасники справи, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції (т.6 а.с. 223-236, 241-248), заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що первісним власником спірного автомобіля на території Україні є ОСОБА_2 . Автомобіль було переміщено через митний кордон 10 липня 2020 року на Одеській митниці Державної митної служби України згідно з вантажно-митною декларацією №500130/2020/223377, платежі сплачено ОСОБА_2 в повному обсязі відповідно до посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , митної декларації, Автомобіль відповідає вимогам національних стандартів та може бути допущений до дорожнього руху відповідно до сертифікату відповідності від 10 жовтня 2020 року.

На підставі заяви №276445915 від 10 жовтня 2020 року Автомобіль зареєстровано вперше на території України у ТСЦ 8045 за ОСОБА_2 , присвоєно номерний знак НОМЕР_6 , видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником є ОСОБА_2 .

Відповідно до договору комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 , надалі «Комітент», та ТОВ «Укравтотрейд-Групп» в особі Кондратюка В.В., надалі «Комісіонер», комісіонером взято обов`язок вчинити за рахунок комітента правочин (правочини) щодо продажу транспортного засобу BMW X1, 2015 р.в., колір сірий, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрований за власником 10 жовтня 2020 року, за ціною не нижче 10 000,00 грн. Сторонами підписано акт технічного стану транспортного засобу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року.

Цього ж дня, на виконання означеного договору комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року між ТОВ «Укравтотрейд-Групп» в особі Кондратюка В.В. та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 7849/21/011761, предметом якого став Автомобіль за ціною 10 000,00 грн, Автомобіль оглянуто сторонами відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року. Автомобіль на підставі заяви № перереєстровано 30 травня 2021 року у ТСЦ №8046 за ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

У такий же спосіб Автомобіль відчужено ОСОБА_3 , що підтверджується договором комісії №6436/21/011780 від 18 червня 2021 року, укладеним між ТОВ «.ВАВІЛОН.» в особі Шарій О.О. та ОСОБА_3 , графу з узгодженою ціною не відображено, з актом огляду реалізованого транспортного засобу №6436/21/011780 від 19 червня 2021 року. 19 червня 2021 року на виконання означеного договору комісії між ТОВ «.ВАВІЛОН.» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6436/21/011780. Автомобіль перереєстровано на ОСОБА_6 відповідно до заяви №299663217.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що користувався належним дружині ОСОБА_2 автомобілем у сімейних цілях, що був придбаний за кошти сім`ї у лютому 2020 року, платежі сплачувала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не допомагав з покупкою, ремонтом автомобіля. В жовтні 2020 року після ремонту автомобіль був зареєстрований за дружиною ОСОБА_2 . Він працював помічником директора у ТОВ «Авто-Сервіс №1», де співзасновниками були ОСОБА_3 , ОСОБА_11 бухгалтерських документах ним були виявлені несплачені послуги за ремонт автомобілів ОСОБА_3 за замовленнями-нарядами. ОСОБА_3 мав заборгованість перед ТОВ «Авто-Сервіс №1» у розмірі 500 000 грн, який погоджувався з нею, проте переносив сплату. ОСОБА_12 склав претензію ОСОБА_3 , що мала розглядатись на засіданні ради співзасновників підприємства. 07 травня 2021 року за рішенням співзасновників підприємства у зв`язку з недоліками в роботі ОСОБА_13 знято з посади директора, на яку вступив ОСОБА_14 . Цього ж дня, приблизно о 15 год прибув ОСОБА_3 , який попросив його дати Автомобіль для поїздки за плівкою для фар. Він передав ключі від Автомобіля ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що останній залишив на мийці свій автомобіль, в салоні Автомобіля залишилось портмоне з посвідченням водія ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були робочі стосунки. Після цього, через кілька годин ОСОБА_3 повернувся на автомобілі «Секвоя» з раніше незнайомими чоловіками, які зайшли до «директорської» через прийомне приміщення, наказавши співробітникам підприємства знаходитись у ремонтній зоні. ОСОБА_3 повідомив при ОСОБА_15 про заборгованість ОСОБА_5 та проблематику, пов`язану з клієнтами підприємства, на що останній відповів, що претензії могли обговорюватись на засіданні ради співзасновників підприємства, запитав про мету знаходження незнайомих раніше чоловіків. З цих чоловіків двоє мали «кавказьку» зовнішність, двоє інших мали «слов`янську» зовнішність, міцної тілобудови. Він намагався щось спитати, проте йому повідомили, що у випадку розмов він писатиме розписку на 20 000 доларів, він або його дружина будуть «під загрозою». ОСОБА_5 відмовився підписувати будь-які документи, на що чоловік кавказької зовнішності поклав йому руку на плече та сказав: «... будеш багато говорити - відіб`ємо нирки», не міг покликати на допомогу, так як було заборонено користуватись телефонами. ОСОБА_3 наказав робити те, що йому скажуть. Після цього, ОСОБА_3 та двоє двох інших чоловіків вийшли в хол, за вказівкою цих осіб ОСОБА_5 склав під диктування розписку стосовно неіснуючого боргу в розмірі 20 000,00 доларів на користь ОСОБА_3 під завдаток Автомобіля, в якій указав відомості з посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, фотографія якого була відправлена ОСОБА_3 на телефон ОСОБА_5 . Підлеглі працівники ОСОБА_5 - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 поставили свої підписи в розписці. 08 травня 2021 року ОСОБА_3 не повернув Автомобіль, вимагаючи шляхом обміну повідомленнями у телефонному застосунку в ОСОБА_5 з`явитись ОСОБА_2 для складання довіреності на Автомобіль, який в іншому випадку буде розібраним. В подальшому, він повідомив дружині ОСОБА_2 про обставини відібрання автомобіля та примушування скласти розписку, після чого вона звернулась до правоохоронного органу. ОСОБА_2 та він не укладали жодних договорів або довіреностей стосовно автомобіля.

24 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 3 ст. 289 КК України, кримінальному провадженню присвоєно №0001251. Виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення - на території одного з регіонів України особа незаконно заволоділа транспортним засобом, що належить громадянці ОСОБА_18 , тим самим завдавши збитків на суму, що перевищує 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 12 липня 2021 року у кримінальному провадженні встановлено вимагання коштів невстановленими особами за попередньою змовою, погрожуючи при цьому фізичною розправою. В рамках цього кримінального провадження ОСОБА_3 повідомлено про підозру, ОСОБА_2 подано 19 липня 2021 року заяву про залучення її потерпілою, вказуючи про те, що 07 травня 2021 року приблизно о 16 год з території СТО за адресою: м. Київ, провулок Балтійський, 20, ОСОБА_3 незаконно заволодів належним їй на праві власності автомобілем BMW сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 .

У даному кримінальному провадженні відповідно до роздруківки ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Шапутько С.В. від 23 липня 2021 року у справі №757/39193/21-к особі, якій повідомлено про підозру, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Серед іншого, досудове розслідування проводилось стосовно незаконного заволодіння автомобіля 07 травня 2021 року приблизно о 16 год з території станції технічного обслуговування за адресою: м. Київ, провулок Балтійський, 20 , подальшій перереєстрації права власності на автомобіль 30 травня 2021 року в територіальному сервісному центрі МВС №8046 за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104, що відповідає показанням свідка ОСОБА_5 та змісту інших судових рішень, фактичним обставинам кримінального правопорушення згідно з обвинувальним актом.

Договір комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП» укладено не ОСОБА_2 , а іншою особою, укладення договору купівлі-продажу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року між ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП» та ОСОБА_3 відбулось без волі та згоди ОСОБА_2 як власника майна та комітента, що підтверджується таким, а саме:

- висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0001251 від 14 січня 2022 року №35308/35309/21-32, відповідно до якого підписи у графі «Прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи», у реквізитах сторін в колонці під написом «Комітент» в Договорі комісії та у графі «Прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи» в Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 27 травня 2021 року №7849/21/011761, виконані імовірно однією особою. Підпис від імені ОСОБА_2 у цій графі в Договорі комісії виконано не ОСОБА_2 та не ОСОБА_5 , а виконаний імовірно ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Прізвище, ініціали, підпис», яка знаходиться у колонці під написом «Комітент (довірена особа)» в Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 27 травня 2021 року №7849/21/011761, виконаний не ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а виконаний імовірно ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Покупець», яка знаходиться у нижній частині Акту огляду реалізованого транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, виконаний ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Покупець», яка заходиться у нижній частині Договору купівлі-продажу транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, виконаний ОСОБА_3 . На розголошення відомостей у кримінальному провадженні старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України Є.Гусєвою надано відповідний дозвіл;

- висновком експерта №15072 від 22 листопада 2021 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_2 , відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_2 у технічній копії Договору комісії №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, укладеного від імені ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП» та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2 , зображення кого міститься у графі «Комітент (довірена особа)» у технічній копії Акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Вирішуючи спір в частині задоволених позовних вимог місцевий суд установив підтвердженим допустимими, належними та достатніми доказами у свої сукупності та взаємозв`язку, що ОСОБА_2 27 травня 2021 року не укладала договір комісії №7849/21/011761 з ТОВ «УКРАВТОТРЕЙД-ГРУПП», не надавала згоду та не наділяла повноваженнями дане товариство на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу №7849/21/011761 від 27 травня 2021 року з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим спірне рухоме майно вибуло з володіння не з її волі, а тому дані договори є неукладеними.

Зустрічний позов ОСОБА_4 суд залишив без задоволення, оскільки згідно з положеннями частини 1 ст. 661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, ОСОБА_1 як продавець Автомобіля за договором №4845/2021/2675721 від 13 липня 2021 року мала б відшкодовувати ОСОБА_4 завдані збитки у випадку звернення позовних вимог до неї.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. (частина друга статті 328 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі №522/14900/19 вказано, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (вказані висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16).

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №461/12525/15-ц зазначено, що розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

Саме при вирішенні питання про витребування майна здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або чи міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі №914/2618/16, пункт 52).

У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що 1) можливість втручання у право кінцевого набувача майна, яке вибуло з володіння власника без відповідної правової підстави, чи не з його волі прямо передбачене ЦК України (статті 387, 388); 2) закон безпосередньо врегулював, що добросовісний набувач не набуває право власності на відчужене йому майно, яке вибуло із володіння власника поза його волею; 3) майнове право добросовісного набувача захищено передбаченим статтею 661 ЦК України механізмом відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна (товару), тоді як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме вибуття із власності ОСОБА_2 без її згоди спірного автомобіля та подальше його відчуження, витребування такого майна на користь законного власника від останнього набувача ОСОБА_4 є пропорційним втручанням у право власності останнього, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Більш того, витребування автомобіля від ОСОБА_4 жодним чином не порушує права та інтереси апелянтки ОСОБА_1 , яка не є останнім набувачем спірного майна.

У цій справі не встановлено факту чи наміру зловживання ОСОБА_2 своїми правами щодо спірного майна, яке вибуло з її володіння поза її волею (за відсутності будь-якої зовнішньої об`єктивної форми вираження такого волевиявлення), тому місцевий суд правомірно захистив право власності первісного позивача.

Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна, неможливості поновити своє порушене майнове право, внаслідок вибуття належного йому майна за неукладеним правочином, суперечить завданню цивільного судочинства.

Принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням.

У разі коли майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, на підставі неукладеного правочину, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном. Позбавлення особи в такому випадку права повернути своє майно, яке вибуло з її володіння без наявних на те правових підстав (неукладений правочин не створює жодних правових наслідків), безумовно призводить до втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном і є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не звільняються від негативних наслідків, які можуть виникнути при виборі недобросовісного контрагента. Більш того, про сумнівний характер вчинюваних відповідачами правочинів свідчить строк перебування спірного автомобіля у їх власності ( ОСОБА_3 - 24 дні, ОСОБА_1 - 19 днів), а також ціна, за якою ОСОБА_1 набула автомобіля «BMW», модель Х1, 2015 року випуску, у червні 2021 року за 2 000,00 грн явно не відповідала ринковій, що апелянтка не могла не розуміти.

Тому за встановлених обставин вибуття майна із власності законного володільця поза його волею, зокрема за неукладеним правочином за відсутності його волевиявлення, витребування цього майна навіть у добросовісного набувача на користь законного володільця є належним і виправданим способом захисту права останнього.

Положення ч. 1 ст. 661 ЦК України передбачають, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У зв`язку з чим місцевий суд правильно зазначив, що завдані ОСОБА_4 збитки мала б відшкодовувати ОСОБА_1 як продавець Автомобіля за договором №4845/2021/2675721 від 13 липня 2021 року. Покладення такого обов`язку на ОСОБА_3 суперечить ч. 1 ст. 661 ЦК України та можливе лише у правовідносинах між апелянткою та ОСОБА_3 (сторонами правочину)

Не впливає на правильність вирішення первісного позову місцевим судом і факт фізичної відсутності спірного автомобіля у ОСОБА_4 , оскільки право власності останнього не припинилося у зв`язку з вилученням автомобіля слідчими органами.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін в оскаржуваній частині, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Розніним Володимиром Андрійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова