Справа № 632/413/24
провадження № 2/632/24/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокум. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі:

судді - Кочнєва О.В.,

за участі секретаря - Клименко А.В. (у порядку ч.3 ст.66 ЦПК України),

представника позивача за ордером - адвоката Ларичева В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у режимі відеоконференції при розгляді справи по суті у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 року позивач в особі свого представника за ордером адвоката Ларичева Валерія Вікторовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору позики, оформлений у формі розписки від 10.03.2020 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про передачу грошових коштів у розмірі 100000,00 доларів США у борг зі строком виконання 06.06.2020 року через його фіктивність у порядку ст.234 Цивільного кодексу України, оскільки в дійсності вказаного договору не було, а він був направлений на позбавлення позивача права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була подарована відповідачем ОСОБА_2 позивачу по справі на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. (реєстровий номер 680) через особисті неприязні стосунки, оскільки доказів іншого, окрім слів, суду надано не було.

Підставою звернення до суду з вказаною вимогою стало рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2023 року у справі №757/34224/21, де відповідачу ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до позивача та відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири з підстав наявності вищевказаного договору позики. Повний текст складений 21.09.2023 року (номер в реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/113614703), підстава відмови у позові - відсутність належних доказів укладання оспорюваного правочину та відсутності іншого майна у відповідача в даній справі ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22.04.2024 року провадження у справі було відкрито та одразу зупинено на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у цивільній справі №757/34224/21 (а.с.46-47).

На підставі апеляційної скарги представника позивача постановою Харківського апеляційного суду від 09.06.2025 року у провадженні 22-ц/818/77/25 вказану ухвалу було скасовано та направлено матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, визначено, що розгляд цивільної справи №757/34224/21 не має прямого відношення до розгляду вказаної справи та по ній під час апеляційного провадження за даними Єдиного державного реєстру судових рішень було постановлено остаточне рішення 29.05.2024 року (а.с.105-108).

Ухвалою судді від 25.06.2025 року після повернення справи із суду апеляційної інстанції продовжено розгляд справи зі стадії після відкриття провадження, надано відповідачам час для подання відзивів, залишено відкритим питання витребування доказів за клопотанням сторони позивача до належного повідомлення відповідачів про наявність справи у даному суді та висловлення своєї позиції щодо заявленого клопотання (а.с.116).

Ухвалою суду від 14.07.2025 року надано за клопотанням представника позивача можливість вказаному представнику брати участь у судових засіданнях в даному складі суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку (а.с.126-127).

Ухвалою суду від 21.07.2025 року підготовче провадження у справі було відкладено через відсутність належного повідомлення відповідачів про день, час та місце судового засідання (а.с.132-133).

Ухвалою суду від 04.09.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зобов`язано відповідачку ОСОБА_3 надати до суду оригінал розписки від 10.03.2020 року на передачу відповідачем ОСОБА_2 у борг 10000,00 доларів США, підготовче провадження відкладено (а.с.152-153).

Ухвалою суду від 22.10.2025 року визнано ухвалу від 04.09.2025 року в частині витребування доказів визнано такою, що втратила чинність, через її не виконання відповідачкою ОСОБА_3 у визначений час без поважних причин та через те, що її не виконання перешкоджало закриттю підготовчого провадження у справі, відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про накладення штрафу на відповідачку ОСОБА_3 та визнання явки відповідачів обов`язковою, та за результатами судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, роз`яснено наслідки неявки сторін у судове засідання та подання відповідних клопотань на адресу суду, погоджено із представником позивача дату та час судового засідання (а.с.174-175).

Ухвалою суду від 11.11.2025 року визнано неявку усіх учасників справи у судове засідання без поважних причин та розгляд справи по суті відкладено (а.с.185-186).

Перед судовим засідання 02.12.2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення у справі судової технічної експертизи документи із відповідним питанням та місцем проведення експертизи у відповідній державній експертній установі у м. Києві (а.с.199).

У судовому засіданні 02.12.2025 року представник позивача підтримав у клопотання про призначення експертизи і заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання для розгляду справи по суті не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.195-196), причини неявки суду не повідомляли, заяви та клопотань на адресу суду не мали.

Первинно суд вважав за можливе розглянути справи по суті, оскільки неявка відповідачів були визнана судом без поважних причин у порядку ч.3 ст.223 ЦПК України.

Потім судом у порядку ч.2 ст.222 ЦПК України було залишено без розгляду клопотання представника позивача про призначення у справі відповідної експертизи, оскільки воно було подане після закриття підготовчого провадження у справі та додатково для її призначення суд повинен був мати документ, який є обов`язковим для призначення даного роду експертиз, і якому у суду не було.

Вирішуючи справу по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено на підставі постанови Київського апеляційного суду від 29.05.2024 року у справі №757/34224/21-ц, що розписка між відповідачами була укладена, відповідачка ОСОБА_3 звернулася до відповідача ОСОБА_2 та позивача про визнання недійсним договору дарування квартири між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. (реєстровий номер 680) та у вказаному позові було відмовлено через безпідставність як заявлених вимог, так і нікчемність укладеного правочину в частині переоформлення права власності (а.с.197-1980.

Зокрема, в вказаній постанові було зазначено в цій частині наступне:

«Обов`язок боржника перереєструвати право власності на квартиру не грунтується на вимогах закону. Разом з тим, якщо сторони мали намір забезпечити виконання ОСОБА_2 свого зобов`язання повернути грошові кошти шляхом переоформлення вказаної квартири, вони мали укласти іпотечний договір. За ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.Встановлено, що сторони не уклали іпотечний договір. Відтак, умова щодо обов`язку ОСОБА_2 переоформити право власності квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення 100 000 доларів США, є нікчемною.».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вищевказаній справі чітко встановлено нікчемність розписки в частині забезпечення її виконання, а тому повторно вирішувати вказане питання суд не може і не повинен, а тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

В частині отримання відповідачем ОСОБА_2 від відповідачки ОСОБА_3 100000,00 доларів США суд вважає, що підстав вважати вказаний правочин дійсним не має підстав, оскільки відсутні докази як отримання вказаних коштів ОСОБА_3 , так і будь-які дії з її боку на отримання від відповідача ОСОБА_2 вказаних коштів зворотно, хоча про це ще 29.04.2024 року було зазначено у вищевказаній постанови Київського апеляційного суду, де було зазначено, що відповідач ОСОБА_2 мав декілька інших квартир, які могли б бути забезпеченням для виконання вказаної розписки.

За даними порталу судової влади України станом на 02.12.2025 року жодних позовів від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення не повернутих коштів не надходило, а тому мотиви позивача були підтверджені під час судового розгляду в частині того, що розписка від 10.03.2020 року безвідносно того, чи складалася вона відповідачем ОСОБА_2 саме в цій формі із зазначеною в ній метою, мала фіктивний характер та за своєю природою є недійсною на момент її складання.

Доказами цього суд визнає відсутність дій з боку відповідачки ОСОБА_3 на повернення коштів, що з боку стороннього спостерігача виглядає нерозумним за наявності у відповідача ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, які могли б бути забезпечення для можливих заявлених позовних вимог. Тому справжня правова природа вказаного правочину була направлена на фактичне позбавлення позивача його права власності щодо квартири, і в чому відповідачам було відмовлено вищевказаною постановою Київського апеляційного суду, що не може вказувати на її дійсність як у момент написання, так і подальшому.

Крім іншого, передання такої великої суми грошей без будь-якого забезпечення та вказівки причин отримання з боку стороннього спостерігача вказує на невідповідність дійсних намірів суб`єкта її написання зазначеним у ній даним. Також у суду відсутні будь-які докази походження вказаних коштів у відповідачки ОСОБА_3 , що ставить під сумнів можливість відповідачки такі кошти відповідачу ОСОБА_2 взагалі надати.

При розгляді справи суд залишає без уваги посилання представника позивача на факт неприязних стосунків між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 через відношення до існуючого політичного режимі в Україні, оскільки це не впливає на предмет спору в даній справі та не підтверджено, окрім слів, жодним наданим суду доказом з боку позивача.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами 1-2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України).

На підставі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Вирішуючи за результатами справи питання судових витрат, суд встановлює, що він задовольняє позовні частково через вирішення частини заявлених позовних вимог іншим судом по суті, а тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору повинні бути стягнуті з відповідачів в рівних частках у повному обсязі у порядку п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, оскільки часткове задоволення позову пов`язане не з недоведеністю підстав позову в частині, а через вирішення вказаного питання в іншому судовому рішенні між тими ж сторонами.

В частині заявлених стороною позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, про що було заявлено ще при поданні позову у попередньому розмірі 25000,00 грн., то в цій частині підстави для вирішення вказаних витрат відсутні, оскільки суду на час оголошення перерви для складання скороченого судового рішення не були надані докази відповідних витрат з боку позивача, що унеможливлює розгляду вказаних вимог по суті.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 12-14, 76-82, 84, 141, 259, 263-265, 268, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст.203, 216, 234 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики, оформлений розпискою від 10 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про передачу у борг 100000,00 доларів США.

В частини визнання вказаної розписки недійсною в частині забезпечення її виконання щодо переоформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовити, оскільки вказане питання вже було вирішено іншим судовим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину судових витрат, сплачених позивачем при звернені до суду, у вигляді половини сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину судових витрат, сплачених позивачем при звернені до суду, у вигляді половини сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 08 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані не відомі, РНОКПП - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел.

Співвідповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Співвідповідачка: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Первомайським РС ГУ ДМС України в Харківській області 27.08.2015 року, РНОКПП - НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя - Олег КОЧНЄВ