Провадження № 22-ц/801/2290/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуСправа № 127/17165/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сала Т. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалив суддя Климчук С. В.

Рішення ухвалено без виклику сторін у с-щі Оратів

Дата складання повного тексту судового рішення 02 вересня 2025 року,

Встановив:

У червні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6426094, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 7000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені вказаним кредитним договором.

30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 89-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6426094 від 07 листопада 2022 року.

Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Однак, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, у неї утворилась заборгованість за кредитним договором № 6426094 від 07 листопада 2022 року в розмірі 21 735,00 грн. з яких 7000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 14 385,00 грн. - сума заборгованості за процентами, 350,00 грн. - сума заборгованості за комісією, яку позивач просив суд стягнути на свою користь, а також 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та понесені судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 6426094 від 07 листопада 2022 року у загальному розмірі 21 735,00 грн., з яких 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14 385,00 грн. - заборгованість за процентами, 350,00 грн. - заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 2422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3500,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також вирішити питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір кредиту (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вона не укладала договір про споживчий кредит у редакції, яку долучає представник позивача в копії до позовної заяви, відповідно не погоджувала кредитну ставку та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгодила із позивачем.

Відповідач вважає, що оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору 07 листопада 2022 року № 6426094, а відповідачем поставлено під сумнів його укладення, то суд першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України мав витребувати у позивача оригінал електронного доказу: кредитний договір від 07 листопада 2022 року № 6426094 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів - визнати недопуститими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.

При цьому відповідач зазначає, що безпідставними є заявлені позивачем вимоги про стягнення з неї процентів у сумі 3885,00 грн. (14 385,00-10 500,00),а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити, захистивши її права як споживача, оскільки ця сума процентів в декілька разів перевищує розмір процентів, на який міг би розраховувати пересічний споживач при укладенні подібного договору та свідчить про нарахування процентів поза межами узгодженого строку кредитування.

Також, на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу, а матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування їй сум позики, у тому числі первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У встановлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заявив клопотання про поновлення строку на подання заяви про витребування доказів та просив витребувати з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо зарахування коштів у розмірі 7000,00 грн. на банківський рахунок, зазначений у платіжному дорученні.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи в разі неможливості самостійно надати докази має право подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання має бути подане в строки, визначені частинами другою та третьою ст. 83 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, зобов`язані подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів мають бути зазначені вжиті особою заходи для самостійного одержання відповідного доказу, докази вжиття таких заходів та/або причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

За таких обставин у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити, оскільки позивач не звертався до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про витребування зазначених доказів, а також до апеляційного суду не надано доказів неможливості подання такого клопотання та витребування відповідних доказів у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що 07 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 6426094 (а. с. 5-10).

Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Відповідно до п. 1.2. - п. 1.3.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн.; кредит надається загальним строком на 105 днів з 07 листопада 2022 року (дата надання кредиту) і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22 листопада 2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20 лютого 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22 листопада 2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 20 лютого 2023 року (останнього дня строку кредитування) (п.1.4. договору).

Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 455,00 грн. в грошовому виразі та 363,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 19 355,00 грн. в грошовому виразі та 961,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 7455,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 26 355,00 грн. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п. 1.5. договору).

Комісія за надання кредиту складає 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 105,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18 900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.1. - п. 1.5.3. договору).

Відповідно до п. 1.6 договору тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.-2.3. договору.

Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_3 (п. 2.1. договору).

Згідно із пунктом 2.2.1. договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1. - 1.5.3. договору, в один з термінів (дат) вказаних в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2., в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору (п. 2.2.2. договору).

Згідно п. 6.1. договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору).

Договір підписано відповідачем 07 листопада 2022 року одноразовим ідентифікатором Z25376 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 6426094 від 07 листопада 2022 року сторони погодили графік платежів за укладеним договором, а саме дату видачі кредиту - 07 листопада 2022 року, дату платежу - 20 лютого 2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 105, чисту суму кредиту - 7000,00 грн., суму платежу за розрахунковий період - 26 355,00 грн., проценти за користування кредитом - 19 005,00 грн., комісію за надання кредиту - 350,00 грн., реальну річну процентну ставку - 961,00%, загальну вартість кредиту - 26 355,00 грн. (а. с. 10 на звороті).

Також у паспорті споживчого кредиту № 6426094, що є додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 6426094 від 07 листопада 2022 року зазначено інформацію та контактні дані кредитодався, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (у тому числі суму кредиту: 7000,00 грн.; строк кредитування: 105 днів, пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів; мету отримання: задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання: безготівково на рахунок з використанням карти; забезпечення не застосовується; власний платіж споживача: не передбачається), інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти (а. с. 11).

Окрім того, в анкеті-заяві на отримання кредиту № 6426094 від 07 листопада 2022 року, зазначено погоджену суму кредиту у розмірі 7000,00 грн., загальний строк кредитування - 15 днів, процентну ставку за користування кредитом - 105,00 грн. (нараховується за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом), комісію за надання кредиту - 350,00 грн. (нараховується одноразово за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту за договором), персональні дані відповідача, соціальний стан, місце роботи, адресу реєстрації (місця проживання). Також у анкеті-заяві на отримання кредиту № 6426094 від 07 листопада 2022 року містяться відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан» (а. с. 12 на звороті - 13).

Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідач ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан» як позичальник, з яким укладено договір про споживчий кредит № 6426094 від 07 листопада 2022 року. Акцепт (договір) підписано позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z25376, дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику - 07 листопада 2022 року о 15:51:09, направленого на номер телефону НОМЕР_2 (а. с. 12).

Відповідно до платіжного доручення № 86462341 від 07 листопада 2022 року, ТОВ «Мілоан» було перераховано на рахунок відповідача ОСОБА_1 7000,00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 6426094, рахунок № НОМЕР_4 (а. с. 13 на звороті).

Згідно відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 6426094, 07 листопада 2022 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 7000,00 грн., також 07 листопада 2022 року було здійснено нарахування комісії за оформлення кредиту у розмірі 350,00 грн. та, окрім того, у період з 08 листопада 2022 року по 22 листопада 2022 року відбувалось щоденне нарахування процентів згідно п. 1.5.2 договору у розмірі 07,00 грн. за кожен день, а також у період часу з 23 листопада 2022 року по 29 січня 2023 року відбувалось щоденне нарахування процентів згідно п.п. 1,6, 2.3.1.2 договору у розмірі 210,00 грн. за кожен день.

30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 89-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, які зазначені у реєстрі боржників (а. с. 15 на звороті - 19).

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення прав вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та, відповідно, вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до п. 6.1 договору факторингу кредитор передає (відступає) новому кредиторові права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення із боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів, та які входять до портфеля заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 25 047 865,72 грн. станом на дату підписання сторонами цього договору.

Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 30 січня 2023 року до договору відступлення прав вимоги № 89-МЛ від 30 січня 2023 року ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» прийняло реєстр боржників кредитора від 30 січня 2023 року кількістю 1726 одиниць. Загальна сума заборгованості кредитного портфелю становить 25 047 865,72 грн(а. с. 23).

Відповідно до платіжної інструкції № 69902 від 30 січня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перераховало ТОВ «Мілоан» 715 316,82 грн., призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно договору відступлення права вимоги № 89-МЛ від 03 січня 2023 року без ПДВ (а. с. 23 на звороті).

Відповідно до інформації, що міститься у витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 89-МЛ від 30 січня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 6426094 від 07 листопада 2022 року становить 21 735,00 грн., з яких 7000,00 грн. - залишок по тілу кредиту, 14 385,00 грн. - заборгованість за процентами та 350,00 грн. - комісія (а. с. 24).

Як убачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 6426094 від 07 листопада 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 не погашена та станом на 20 травня 2025 року складає 21 735,00 грн., з яких 7000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14 385,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 350 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного кредитного договору сторонами чітко узгоджено суму кредиту - 7000,00 грн., строк кредитування - 105 днів, з яких пільговий період 15 днів (з 07 листопада 2022 року по 22 листопада 2022 року) та поточний період 90 днів (настає з 23 листопада 2022 року по 20 лютого 2023 року), комісію за надання кредиту у розмірі 350,00 грн., а також проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 105,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18 900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Таким чином, з урахуванням невиконання відповідачем умов кредитного договору № 6426094 від 07 листопада 2022 року та неповернення кредиту протягом встановленого строку кредитування, суд вважав правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, а тому задовольнив позов.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом встановлено, що 07 листопада 2022 року ОСОБА_1 підписала договір про споживчий кредит № 6426094 від 07 листопада 2022 року одноразовим ідентифікатором Z25376 (а. с. 5- 10).

Договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z25376 07 листопада 2022 року о 15:51:09, та направлений на номер телефону НОМЕР_2 (а. с. 12).

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який укладено в електронній формі та належним чином оформлено сторонами. У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неукладеності кредитного договору спростовуються наведеними вище обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору від 07 листопада 2022 року № 6426094, а відповідач ставить під сумнів факт його укладення, суд першої інстанції мав, на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України, витребувати у позивача оригінал електронного доказу, а в разі його неподання - визнати відповідні докази недопустимими, є безпідставними та відхиляються як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 100 ЦПК України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3 ст. 100 ЦПК України).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4 ст. 100 ЦПК України).

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 100 ЦПК України).

Враховуючи описані вимоги процесуального законодавства та здійснивши їх аналіз у сукупності, слід дійти висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 100 ЦПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Саме про таке застосування зазначених норм права йде мова у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що подані до суду першої інстанції копії електронних доказів у своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність факту укладення кредитного договору. За таких обставин у суду першої інстанції не було об`єктивної необхідності витребовувати у позивача оригінал електронного доказу, оскільки заперечення відповідача мають виключно формальний характер та спрямовані на ухилення від виконання наслідків порушення зобов`язання.

З обґрунтування апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не погоджується з тим, що у матеріалах справи відсутні докази отримання нею грошових коштів у формі первинних бухгалтерських документів, а також заперечує розмір встановленої заборгованості у частині нарахування і стягнення відсотків.

Проте, такі доводи апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Разом з тим, первісний кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність якого регулюється Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Тому такий доказ, як виписку з рахунку позичальника на підтвердження отримання нею кредитних коштів, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати, оскільки не є емітентом банківських послуг в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як і первісний кредитор ТОВ «Мілоан», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», не володіють та не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками.

На підтвердження факту перерахування коштів позивач надав усі можливі за таких обставин докази перерахування коштів, а саме: платіжне доручення 86462341 від 07 листопада 2022 року про перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів згідно договору № 6426094 у сумі 7000,00 грн. (а. с. 13 на звороті).

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Разом із тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 6426094 від 07 листопада 2025 року, відповідач ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема - виписки з власного банківського рахунку, доступ до якої вона має як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ КБ «Приватбанк», або довідки про відсутність у неї такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів.

Колегія суддів вважає, що така процесуальна поведінка відповідача не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування та стягнення відсотків поза межами узгодженого строку кредитування, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.2. - п. 1.3.2. кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн.; кредит надається загальним строком на 105 днів з 07 листопада 2022 року (дата надання кредиту) і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22 листопада 2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20 лютого 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).

При цьому у пункті 1.5 договору зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь період кредитування) складає 26 366,00 грн.

Комісія за надання кредиту складає 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 105,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18 900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.1. - п. 1.5.3. договору).

Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, оформлюючи договір з ТОВ «Мілоан» ознайомилась з текстом кредитного договору, а також мала змогу ознайомитися з правилами та паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування (дисконтного періоду) у 30 днів, а також передбачили право кредитора протягом п`яти років, або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання, нарахувати відсотки у визначеному договором розмірі.

При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про несправедливість та неспівмірність умов за яких проценти значно перевищують суму тіла кредиту, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо розміру процентів за кредитним договором, оскільки при укладенні кредитного договору вона була повідомлена про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір та користувалася отриманими коштами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Фактично усі доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, власним тлумаченням норм права, та посиланням на нерелевантну практику Верховного Суду, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіТ. Б. Сало
В. В. Сопрун