Справа № 613/2306/25
Провадження № 6/625/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лосєва Д.К.,

за участю секретаря Калюжної Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

05.12.2025 приватний виконавець Близнюков Ю.В. звернувся до суду з зазначеним поданням, в обґрунтування якого вказує, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №79467417, стягувач ТОВ «Українські Фінансові Операції», боржник ОСОБА_1 10.11.2025 ОСОБА_1 не допустила виконавця до житла, що є перешкодою для виконання рішення. Під час виконання вказаного рішення встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків боржника за виконавчими документами, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, з метою пошуку та звернення стягнення на рухоме майно боржника, яке не підлягає державній реєстрації, опису та арешту такого майна. Будучи достовірно обізнаним з наявністю виконавчого провадження, боржник не подав декларацію про доходи та майно, будь-яких причин поважності невиконання законних вимог виконавця не надав. Отже, виконавцем вичерпним чином вжиті заходи примусового виконання рішення для задоволення вимог стягувача, шляхом звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника, однак такі заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судового рішення, за якими видані виконавчі документи. У зв`язку з чим приватний виконавець просить постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 .

Приватний виконавець Близнюков Ю.В. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, звернувся з заявою про розгляд справи без участі приватного виконавця.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України інші сторони та заінтересовані особи не повідомлялись про розгляд подання.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного:

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 16.09.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (ідентифікаційний код юридичної особи 40966896) заборгованість за кредитним договором №4598269, укладеним між його сторонами 26 квітня 2024 року, у розмірі 191360 (сто дев`яносто одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок; судовий збір, у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. Рішення набрало законної сили 17.10.2025.

17.10.2025 на виконання рішення Коломацького районного суду Харківської області видано виконавчий лист.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 29.10.2025 відкрито виконавче провадження №79467417.

Як зазначено у поданні приватним виконавцем вживались заходи щодо виконання рішення суду, а саме направлені запити до відповідних державних органів, з метою пошуку рухомого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Згідно відомостей Автоматичної системи виконавчих проваджень грошові кошти на рахунках боржника відсутні, згідно відомостей Міністерства внутрішніх справ України за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК України - питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено уст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Стаття 18 Закону містить перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частиною 3 статті 18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Враховуючи встановлені обставини та ту обставину, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 була обізнаний про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту рухомого майна боржника.

Будь-які вимоги виконавця, направлені за місцем проживання боржника або докази повідомлення боржника іншими способами зв`язку (на електронну адресу, за наявними в матеріалах виконавчого провадження номерами телефонів) до подання виконавцем надані не були. У акті приватного виконавця від 10.11.2025 зазначено, що виконавцю не було надано допуск для проведення виконавчих дій до житла за адресою АДРЕСА_1 . Однак, у акті не відображено, з яких причин не було надано допуску до квартири.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги те, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.

Керуючись Конституцією України, ст. 439 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Д.К. Лосєв