Провадження 4-с/524/30/25
УХВАЛА

05 грудня 2025 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Колеснікової О. М., секретар судового засідання Антибура І.О., за участю представника скаржника адвоката Гонтара В.М., представника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб виконавчої служби щодо не зняття арешту з належного їй нерухомого та рухомого майна, зобов`язати начальника Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти, які були накладені в межах виконавчого провадження на майно, а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55568926 від 08.12.2020, 11:49:36, ОСОБА_2 , Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 39581985, арешт нерухомого майна;

- запис №8976799 від 18.08.2009, 15:11:19, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, державний виконавець Мороз Т.Г., реєстраційний номер обтяження: 8976799, арешт нерухомого майна;

- запис №9250627 від 16.11.2009, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 9250627, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна;

- запис №11502619 від 15.08.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11502619, старший державний виконавець Кондратьєва Т.М., арешт нерухомого майна;

- запис №11654902 від 27.09.2011, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження: 11654902, старший державний виконавець Ніколаєва Ю.В., арешт нерухомого майна.

В обґрунтування скарги зазначає, що маючи на меті відчуження належного їй нерухомого майна, вона отримала витяг з Державного реєстру обтяжень та дізналась, що все майно перебуває під арештом, накладеним державним виконавцем.

На звернення до виконавчої служби вона отримала відповідь про наявність невиконаних виконавчих проваджень, що слугувало підставою для відмови в скасуванні заходів забезпечення примусового виконання судових рішень.

Між тим, звернувшись до Автоматизованої системи виконавчих проваджень вона не знайшла жодних відкритих та діючих виконавчих проваджень, а всі попередні були завершені.

Вважає, що не зняття арешту з належного їй нерухомого та рухомого майна є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушує право власника на мирне володіння та розпорядження своїм майном.

03.04.2025 від представника Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли заперечення на скаргу, в яких він просив у задоволенні скарги відмовити. Вказував, що у державного виконавця станом на 02.04.2025 відсутні правові підстави для звільнення майна з-під арешту, передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.10.2025 задоволено клопотання представника Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Залучено до участі у справі за скаргою стягувачів у виконавчих провадженнях: Кредитну спілку «Полтава і полтавці», АТ «Райффайзен банк», АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні представник боржника адвокат Гонтар В.М. скаргу підтримав та просив задовольнити. Вказав, що накладений на майно скаржника арешт не дає їй змогу розпорядитися своїм майном, строки для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання сплинули, стягувачі не надали заперечень щодо скасування арешту, накладеного на майно скаржника.

Представники стягувачів, належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, про причини своєї неявку суду не повідомили, заперечень на скаргу не подали.

Представник Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши наявні у справі докази дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Автозаводському відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження:

- №63841180 з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу в розмірі 85175,01 грн. 21.09.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В межах даного виконавчого провадження 08.12.2020 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

- №14263573 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1596 виданого 10.08.2009 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_3 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 17628,03 грн.

14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В межах даного виконавчого провадження 17.08.2009 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження:

- №28162270 з примусового виконання виконавчого листа № 2-48, виданого 30.06.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу в розмірі 234536,29 грн.

10.12.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В межах даного виконавчого провадження 09.08.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження:

- №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором від 20.03.2006 року, а саме заборгованість за кредитом - 5559,20 дол. США (44251,23 грн.), заборгованість за відсотками - 679,31 дол. США (5407,31 грн.), пені - 400 дол. США (3184 грн.), а всього 52842,54 грн. та судові витрати: судовий збір (державне мито) - 528,43 грн., витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи в сумі - 250 грн.

14.11.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови), винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В межах даного виконавчого провадження 02.12.2011 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про скасування вказаних арештів.

Листом Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що у неї існують не виконані зобов`язання за виконавчими провадженнями №63841180, з примусового виконання виконавчого листа №2-301/2020, виданого 10.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» боргу в розмірі 85175,01 грн.; №14263573 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1596 виданого 10.08.2009 про стягнення про стягнення з ОСОБА_3 на користь «Райфайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 17628,03 грн; №28162270 з примусового виконання виконавчого листа № 2-48, виданого 30.06.2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Банк «Фінанси та кредит» боргу в розмірі 234536,29 грн.; №28915459 з примусового виконання виконавчого листа №2-1471/11, виданого 19.09.2011 про стягнення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» боргу за кредитним договором в розмірі 53620,97 грн. Арешт з майна заявниці знято не було.

Згідно з ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчих листів № 2-1596 від 10.08.2009, № 2-48 від 30.06.2011, №2-1471/11 від 19.09.2011, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

На час повернення стягувачу 21.09.2021 виконавчого листа №2-301/2020 від 10.03.2011 діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 02.06.2016.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону №606-XIV. Закон №1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11 провадження № 14-137цс24 Великої Палати Верховного Суду законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Зокрема, виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Станом на час розгляду скарги скаржник не надала доказів того, що нею погашено заборгованість перед стягувачами.

У зв`язку із тим, що виконавчі провадження, що перебували на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стосовно стягнення боргів із ОСОБА_1 на користь стягувачів було завершено на підставі п. п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, які не передбачають зняття арешту з майна відповідно до норм Законів України «Про виконавче провадження», що діяли на момент винесення відповідних постанов скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

За ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.450-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий суддя О.М. Колеснікова