Справа № 133/1838/25
Провадження № 22-ц/801/2401/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 рокуСправа № 133/1838/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Дурач О. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 у електронному вигляді було укладено кредитний договір №2916681, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, платності та поворотності отримав кредит у розмірі 4 600 грн.

19 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2916681 від 08 лютого 2022 року у розмірі 17 243,18 грн, з яких 4 600 грн заборгованість за основною сумою боргу, 12 643,18 грн заборгованість за відсотками.

Вказана заборгованість не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача.

Посилаючись на викладене, позивач звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у визначеному розмірі, вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року позов було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2916681 станом на 19 липня 2023 року в розмірі 17 243,18 грн, з яких 4 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 2643,18 грн сума заборгованості за процентами. Також вирішено питання судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, наявність заборгованості підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, з яким суд погоджується, позивачем надані докази на підтвердження права переходу грошової вимоги, які суд приймає до уваги, відповідач не надав суду докази виконання зобов`язання з повернення позичених коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, адвокат Пилипчук В. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2916681 від 08 лютого 2022 року у розмірі 4 767,90 грн , з яких 4 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 167,90 грн сума заборгованості за процентами, у задоволенні решти вимог відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі зазначено, що факт укладення договору та отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не заперечує, однак не погоджується із розміром нарахованих кредитором відсотків.

На початку 2022 року відповідач на сайті первісного кредитора ознайомився з умовами кредитування, які як станом на лютий 2022 року так і на сьогоднішній день залишились незмінними, а саме в разі отримання першого кредиту строком до 365 днів на суму до 20 000 грн відсотки за користування встановлюється в розмірі 0,01% в день.

Також на сайті був і є в наявності кредитний калькулятор, який, на думку відповідача, повинен надавати можливість клієнту розрахувати суму відсотків, відповідно до цього калькулятора, на суму кредиту в 4 600 грн терміном на 1 рік нараховуються відсотки в розмірі 166 грн.

ОСОБА_1 такі умови влаштовували, тому він уклав кредитний договір.

Згодом почалась війна, зв`язок з кредитором припинився.

У подальшому за невідомих обставин відповідач втратив свій мобільний телефон, в якому були всі контакти та банківські реквізити ТОВ «Лінеура Україна» для оплати.

Кредитор був обізнаний про адресу його місця проживання та номер телефону контактної особи, ОСОБА_1 чекав, що після прострочення першого платежу чи строку кредитування з ним зв`яжуться представники кредитора, проте протягом трьох років з дати укладення договору жодних повідомлень від кредитора щодо оплати заборгованості по кредиту не надходило.

Про вимоги кредитора ОСОБА_1 стало відомо після отримання копії позовної заяви з додатками і лише після ознайомлення з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості йому стало відомо, що процентна ставка 0,01% в день діяла лише до 24 лютого 2022 року, тобто протягом 16 днів, з 25 лютого 2022 року по 25 квітня 2022 року розмір процентної ставки невідомий, з 26 квітня 2022 року по 24 жовтня 2022 року процентна ставка була встановлена в розмірі 0,99% в день, а з 25 жовтня 2022 року по 03 лютого 2023 року 1,99% в день.

На переконання відповідача, під час укладення кредитного договору він був свідомо введений в оману недобросовісною рекламою, яка розміщена на офіційному сайті кредитора, оскільки умови кредитування із таким відсотками є для нього вкрай невигідними.

Таким чином, відповідно до умов договору, отримавши у кредит 4 600 грн, ОСОБА_1 мав би сплатити 167,90 грн (4 600 грн х 0,01% х 365 днів) відсотків за користування ним.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини, встановлені судом

08 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №2916681, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4 600 грн.

1.3. Строк кредиту 360 днів.

Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

1.3.1. Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, продовженню не підлягають.

1.3.2. Рекомендовані дати внесення Клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у Графіку платежів друга колонка «Дата видачі кредиту/дата платежу».

1.4. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти витрат таких умовах:

1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного у п. 1.3 цього договору.

1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується на таких умовах.

Якщо клієнт до 10 травня 2022 року (включно) або протягом календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Якщо до Клієнта не застосовується знижена процента ставка відповідно до Програми лояльності, то цей пункт Договору не діє по відношенню до Клієнта.

1.4.3. Протягом строку дії Договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для Клієнта у випадку та на умовах визначених в пп. 1.4.2 Договору, зокрема, у випадку отримання Клієнтом знижки на стандартну процентну ставку.

1.5. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає:

1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредиту 29 653,85% річних.

1.5.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6 961,93% річних.

1.6. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає:

1.6.1. за стандартною ставкою 37 554,40 грн.

1.6.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 34 822,00 грн.

2.1. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою кредиту.

2.4. Кредит вважається наданим в день зарахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 Договору.

2.5. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

3.1. Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної 7 кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». (а. с. 5-13)

Як слідує із умов договору, він підписаний електронним підписом.

На а. с. 15-16 знаходиться паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами, підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-0103 від 01 березня 2024 року кредитні кошти у розмірі 4 600 грн 08 лютого 2022 року о 19 год 04 хв були перераховані на рахунок відповідача (а. с. 17, 80).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 19 липня 2023 року розмір заборгованості становить 17 243,18 грн, з яких 4 600 грн тіло кредиту, 12 643,18 грн відсотки (а. с. 18-20, 81-86).

19 липня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №2916681 (а. с. 21-24).

Цього ж дня ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» було підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору (а. с. 24).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19072023, від 19 липня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №2916681 від 08 лютого 2022 року на суму 17 243,18 грн, з яких 4 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 643,18 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 13, 79).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Електронний договір № 2916681 укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 08 лютого 2022 року шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису, що узгоджується з вимогами законодавства.

У договорі сторони обумовили усі його істотні умови, тому підписавши його, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови.

Окрім того відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а тому такий є встановленим.

Також на переконання колегії суддів, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 25078-02/2022 від 08 лютого 2022 року.

Водночас позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, презумпція правомірності якого ним не спростована, ані первісному кредитору ТОВ «Лінеура Україна», ані ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 покликається на порушення кредитором умов договору у частині нарахування відсотків за користування кредитним коштами.

Проте апеляційний суд із такими доводами погодитися не може.

Як видно із п. 1.4. договору, таблиці обчислення загальної вартості кредиту та паспорту споживчого договору, сторони погодили порядок нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою та за стандартною процентною ставкою.

Усі вказані документи підписані ОСОБА_1 , що свідчить про прийняття ним саме таких умов кредитування.

Нарахування відсотків за користування кредитом за ставками 1,99% та 0,01% прямо передбачено п. 1.4.1, 1.4.2 договору, нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою 0,99% відповідає п. 3.5 договору.

Належними та допустимими доказами розмір заборгованості по тілу кредиту та відсотках, нарахованих відповідно до умов договору, апелянтом не спростовано.

Покликання адвоката на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 апеляційний суд до уваги не бере, оскільки правовідносини у цих справах не є релевантним, адже у справі № 902/417/18 йшлося про нарахування відсотків річних за неналежне виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не про нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку кредитування.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь правонаступника первісного кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський