Номер провадження: 22-ц/813/1932/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач (відповідач - за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , відповідач (позивач - за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , відповідач - за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - за первісним позовом (відповідач - за зустрічним позовом) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Петренка В.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя, згодом змінивши підстави позову, та який мотивувала тим, що у 1987 році позивачка познайомилася у місті Харкові з ОСОБА_6 , та вони почали проживати разом у належній позивачці квартирі в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного подружнього життя, як чоловіка та жінки, без укладення шлюбу, у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_4 , щодо якого 28 квітня 1995 року палацом новонароджених м. Харкова було видано свідоцтво про встановлення батьківства, відповідно до якого ОСОБА_6 визнаний батьком дитини ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства зроблено запис № 130.

З часу знайомства у 1987 році ОСОБА_1 та ОСОБА_6 й до народження спільного сина проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Вони спільно працювали, започаткували бізнес, здійснюючи господарську торгівельну діяльність на ринку (продаж товарів сільгоспризначення овочів та фруктів), заробляючи кошти для придбання житла.

У 1998 році ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 переїхали до м. Одеси.

07 жовтня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В., відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_6 купив, на спільно зароблені з ОСОБА_1 кошти, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

20 жовтня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу було зареєстроване право приватної власності ОСОБА_6 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,

З моменту придбання квартири і по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 остаточно стали жити в м. Одеса в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За час спільного проживання у спірній квартирі АДРЕСА_3 однією сім`єю як чоловіка та дружини, без укладення шлюбу, у квартирі неодноразово проводився ремонт, робилися поліпшення, внаслідок чого майно істотно збільшилося у своїй вартості. Також позивачка власним коштом значно збільшила вартість спірного майна, які є невід`ємною складновою квартири.

Згідно довідки від 16 вересня 2022 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначенням найбільш ймовірної ринкової вартості частини трикімнатної квартири, загальною площею 62,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає 1098855,00 грн, що в цілому складає 2197710,00 грн. (2197710,00 грн/36,70 курс станом на 2022 рік = 59883,10 дол. США).

Отже спірна квартира була придбана ОСОБА_6 та позивачкою до 2004 року внаслідок спільної праці, і на неї розповсюджується правовий режим вимог ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року, і така є сумісною власністю без визначення часток.

У 2008 році ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу з ТОВ «Джерман-Автоцентр», відповідно до якого ОСОБА_6 , на спільно зароблені з ОСОБА_1 кошти, купив автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, про що Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було складено актовий запис № 797.

25 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклала договори-замовлення на надання послуг для поховання померлого ОСОБА_6 , відповідно до яких сукупна вартість послуг становила - 88160 грн.

Факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджуються фотознімками, показами свідків, іншими письмовими доказами, які додані до заяви. Крім того, від спільних шлюбних відносин народився син, що на думку позивача, підтверджує факт проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

05 квітня 2022 року приватним нотаріусом Єлькіною М.О. за заявою позивачки ОСОБА_8 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову справу № 07/2022.

Оскільки спірна квартира була придбана позивакою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до 2004 року внаслідок спільної праці, з початку виникнення правовідносин між ними існував спільний бюджет, спільна трудова діяльність на ринку, на якому вони разом працювали та отримували спільний дохід, а також спільно планували витрати, вносили спільно кошти на придбання майна та його утримання, джерелом набуття коштів на квартиру були грошові кошти, які сторони отримали внаслідок спільної праці та трудової діяльності, трудових зусиль, унаслідок яких вони одержали спільні доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, а також ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, і така спірна квартира за період фактичних шлюних відносин, після 2004 року по 2021 рік, істотно збільшилася внаслідок спільно проведених поліпшеь, переобладнань та ремонтних робіт, отже на підставі вимог ст. 62 СК України може бути визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Посилаючись як на правову підставу своїх вимог на вимоги ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року, ст. 60, 61, 63, 70, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без укладання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - з 1987 року по 2021 рік; визнати об`єкт нерухомого майна квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 на (одну другу) об`єкта нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати транспортний засіб автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 на (одну другу) транспортного засобу - Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідачка в особі свого представника адвоката Перепелиці І.І. позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони безпідставні, необґрунтовані та недоведені, посилаючись на те, що позивачем не визначено склад осіб, які є спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , крім того в матеріалах справи відсутня копія спадкової справи. Позивачем до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її проживання з 1987 року з ОСОБА_6 , а положення Кодексу про шлюб та сім`ю, які діяли до 2004 року, не містили будь-яких норм про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою. Позивачкою не надано жодного доказу, що спірна квартира АДРЕСА_3 була придбана за спільні кошти з ОСОБА_6 . Факт реєстрації позивачки у м. Харкові з 2003 року по теперішній час підтверджує обставини, що ніякого спільного побуту, спільного проживання у неї з ОСОБА_6 не було і не могло бути. Відсутні дані на підтвердження того, що позивачка за все своє життя мала офіційні доходи та мала можливість своєю працею або спільною працею з іншими особами придбати будь-яке майно у м. Одесі, в тому числі і спірну квартиру та автомобіль.

13 березня 2023 року представником ОСОБА_2 адвокатом Перепелицею Іриною Іванівною подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який мотивувала тим, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її батьком, після смерті якого ОСОБА_2 подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Як повідомила їй нотаріус усно, спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_1 .

Відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) не заперечує, що ОСОБА_4 , 1995 року народження, також є сином померлого ОСОБА_6 та належним спадкоємцем першої черги разом із нею.

На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 був єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданими ОСОБА_1 правовстановлюючими документами.

Станом на момент смерті батько позивачки ОСОБА_6 не перебував ні з ким у зареєстрованому шлюбі, або у шлюбних відносинах, а шлюб між матір`ю позивачки та батьком на момент придбання ним квартири розірваний.

Батькові на момент смерті на праві власності належало декілька транспортних засобів, а саме: Фольксваген Пассат та Мерседес S350, дізель, р.н. НОМЕР_2 , який перереєстрований 16.07 2022 на іншу особу - відповідача ОСОБА_3 , 1993 р.н. вже після смерті її батька через півроку, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та станом на теперішній час автомобіль Мерседес S5350, дізель має р.н. НОМЕР_3 .

Оскільки перереєстрація 16.07.2022 року автомобіля Мерседес S350, дізель р.н. НОМЕР_2 , який належав батькові на момент смерті, відбулася після його смерті через півроку, вважає, що даний договір відчуження є недійсним, та є необхідність включення його у спадкову масу.

Автомобіль Фольксваген Пассат, р.н. НОМЕР_4 відповідач по даному позову (позивачка за первісним) ОСОБА_1 від позивача за зустрічним позовом ховає та є підозри, що даний автомобіль також був нею незаконно відчужений після смерті батька.

До складу спадщини, крім вищезазначеного майна, входить і інше рухоме майно, наявне в квартирі, та те, що є особистою власністю її померлого батька, а саме: золоті прикраси, які були в момент смерті батька на ньому (перстень, хрестик, ланцюжок, браслет, які батько ніколи не знімав); 2 великих телевізора, холодильник, кухонний м`який уголок, кухонні шафи, витяжка, газова пічка, стільці, диван з вітальні, ліжко, шафи, комод зі спальні, стільці; грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках; грошові кошти, які були накопичені батьком за все його життя та знаходились вдома у батька та заховані в гаражі 100000 доларів США.

Вважає, що вона та ОСОБА_4 , які є дітьми померлого ОСОБА_6 , єдині належні спадкоємці померлого, у випадку подання ОСОБА_9 заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, тому вся спадщина, нерухоме та рухоме майно, що належало померлому на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повинне бути розділена між нею та ОСОБА_4 порівну.

Оскільки після звернення до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 отримала відмову нотаріуса від 10.02 2023 у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням, крім іншого, на те, що є інші особи, які оспорюють її право на спадщину в суді і є необхідність надання оригіналів правовстановлюючих документів на майно померлої особи, які незаконно в себе утримує ОСОБА_1 , ОСОБА_10 з посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 203, 215, 236, 1216, 1218-1219, 1261-1278 ЦК України просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 липня 2022 року щодо транспортного засобу - автомобіля Мерседес S 350, 2003 р.в., дізель р.н. НОМЕР_2 , який був відчужений після смерті її батька ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6 на користь відповідача ОСОБА_3 ; визнати в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за нею, як спадкоємицею 1 черги, право власності: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; на автомобіль Фольксваген Пассат, 2008 р. в., реєстр, номер НОМЕР_4 та Мерседес S350, 2003 р.в. (станом на теперішній час має реєстр номер НОМЕР_3 ); на рухоме майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та особисте майно батька: золоті прикраси, які були в момент смерті батька на ньому (перстень, хрестик, ланцюжок, браслет); 2 телевізора, холодильник, кухонний м`який уголок, кухонні шафи, витяжка, газова пічка, стільці, диван з вітальні, ліжко, шафи, комод зі спальні, стільці; грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках; грошові кошти, які знаходились вдома у батька та в гаражі 100000 доларів США.

Протокольною ухвалою від 07 червня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне позовне провадження по цивільній справі № 947/27228/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка Максима Анатолійовича надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого він не погоджується з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 , просить у їх задоволенні відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 1990 року по 2021 рік однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без укладання шлюбу.

Визнано об`єкт нерухомого майна квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на (одну другу) об`єкта нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано транспортний засіб автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на (одну другу) транспортного засобу - Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою, вважає оскаржуване рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом незаконним та необґрунтованим, просить скасувати частково рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року в наведеній частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення у зв`язку з недоведеністю, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі. В частині визнання недійсним договору судове рішення не оскаржується.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, надана неправильна оцінка та неправильно застосовані норми матеріального права; встановлюючи факт спільного проживання як чоловіка та дружини, без укладання шлюбу, суд не врахував факт перебування ОСОБА_6 у іншому зареєстрованому шлюбі до 1992 року, придбання ним за особисті грошові кошти в 2003 році спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 та в 2008 році автомобіля Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , відсутність належних та допустимих доказів (спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків) на підтвердження спільного проживання як чоловіка та дружини з 2004 року по 2021 рік, придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_6 та відсутність документального підтвердження про спільні кошти на придбання цього майна з ОСОБА_1 , відсутність даних про поліпшення спірної квартири у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, в тому числі ОСОБА_1 , оскільки таких доказів взагалі немає.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки про відсутність належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 або її син ОСОБА_4 знімались з реєстрації в м. Харкові для постійного проживання або тимчасового та були зареєстровані в м. Одеса тимчасово або постійно; ОСОБА_1 ніколи не була суб`єктом підприємницької діяльності, ніколи не здійснювала фактичну підприємницьку діяльність, та взагалі ніколи не працювала у м. Одеси та не отримувала будь-які належним чином підтверджені доходи від підприємницької діяльності; відсутність доказів щодо наявності доходу у позивачці за період з 1990 року по 2021 рік, в тому числі і для придбання спірного майна.

Вказує, що ОСОБА_4 не повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не отримував як основний позов, так і зустрічний, не подав взагалі ніяких своїх пояснень або заперечень, тобто не знає про обставини подання ОСОБА_1 позову до суду, на підставі якого зменшується його спадкова частка після смерті батька, що свідчить про шахрайські дії з боку ОСОБА_1 по відношенню до рідних дітей померлого ОСОБА_6 .

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для звернення до суду та задоволення позову, а посилання суду першої інстанції на можливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, у разі набрання цим рішенням законної сили щодо визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки ОСОБА_1 у спірному майні, взагалі є дискримінаційним, та таким, що порушує права спадкоємця 1 черги, у разі відмови нотаріуса та перешкод для отримання свідоцтва про справо на спадщину.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не перебували у фактичних шлюбних відносинах є помилковим, оскільки ОСОБА_1 неодноразова вказувала про перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства та виховання спільної дитини.

Зазначає, що до апеляційної скарги додано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 від 24.03.1992, яке не було подано до суду першої інстанції, не вказавши винятковість випадку, не надавши доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевченко М.А. апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, зокрема ОСОБА_2 повідомлена у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав особисто 01.11.2025 01:44:37 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 150 т. 3), ОСОБА_3 у відповідності до вимог п. 3 ч. 7 ст. 128 ЦПК України шляхом проставлення в поштовому повідомленні відмітки Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 151, т. 3), ОСОБА_4 у відповідності до вимог п. 3 ч. 7 ст. 128 ЦПК України шляхом проставлення в поштовому повідомленні відмітки Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 167, т. 3). Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу рішення суду не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 18 листопада 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції на підставі актового запису № 1513, зробленого в книзі записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, його батьками записані: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 27 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_6 , виданого 28 квітня 1995 року Палацом новонароджених Харків Україна, ОСОБА_6 визнаний батьком дитини ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у громадянки ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис № 130 (а.с. 28 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого Палацом новонароджених м. Харкові 31жовтня 1984 року, ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Харкові, актовий запис № 7806, батьками записано: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_12 (а.с. 179 т. 1).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 30.03.2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вказаним органом ДРАЦС зареєстровано шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , актовий запис № 131, ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_16 » (а.с. 184 т. 1).

Згідно Договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2003 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_3 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м. Вказаний Договір зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № 65 стр. 35 кн. 21допк 20 жовтня 2003 року (а.с. 20 т. 1).

Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу «Київський-10» № 44 від 03.11.2005, ОСОБА_6 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_2 та дійсно зареєстрований за вказаною адресою постійно з 28 листопада 2003 року по дійсний час (а.с. 32 т. 1).

Довідкою ТОВ «Профі-ТН» від 16.09.2022 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості частин трикімнатної квартири, загальною площею 62,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що оцінювач вважає можливим в якості найбільш імовірної середньої вартості питомого показника з урахуванням торгу, прийняти середньоарифметичне значення 480 дол. США за 1 кв.м., тоді найбільш імовірна вартість трикімнатної квартири буде складати 30048,00 дол. США, або по курсу НБУ на 16.09.2022 року - 1098855,00 грн.; вартість частини квартири буде складати 549428,00 грн (а.с. 41-43 т. 1).

08 жовтня 2008 році ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу з ТОВ «Джерман-Автоцентр», відповідно до якого ОСОБА_6 купив автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску, відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 579 від 08.10.2008 року (а.с. 33 т. 1).

Довідкою ТОВ «Профі-ТН» від 16.09.2022 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості частини колісного транспортного засобу легкового автомобіля марки Volkswagen Passat, 2008 року випуску, встановлено, що в результаті дослідження інформації було визначено, що середня ринкова вартість легкового автомобіля Volkswagen Passat, 2008 року випуску складає 6188 дол. США або по курсу НБУ на 16.09.2022 року 226295,00 грн., вартість частини автомобіля буде складати 113148,00 грн.

Згідно Довідки № про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 02 квітня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 36 т. 1).

Згідно паспорту серії НОМЕР_9 , виданого 11 травня 2011 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що народився у м. Харків, з 02.04.2003 зареєстрований: АДРЕСА_4 (а.с. 40 т. 1).

Згідно паспорту серії НОМЕР_10 , виданого 17 травня 2012 року Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що народилася у м. Харків, з 17 травня 2001 року зареєстрована: АДРЕСА_5 (а.с. 183 т. 1).

Відповідно до Патенту серії НОМЕР_11 , виданого ДПІ Київського району м. Одеси Державної податкової адміністрації України 30 вересня 2009 року, такий виданий суб`єкту підприємницької діяльності без створення юридичної особи ОСОБА_6 , з терміном дії з 07.07.2009 по 30.09.2009 рік, місцем здійснення підприємницької діяльності є ринок «Людмила», вид діяльності торгівля (а.с. 18 т. 2).

Згідно довідки МПП «Людмила» від 03.07.2023 року, у період з 05.09.1998 року по 19.12.2021 рік у МПП «Людмила» спільно працювали ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 . За вказаний період часу вели спільну підприємницьку діяльність у МПП « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». ОСОБА_1 працює по теперішній час (а.с. 17 т. 2).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_12 , виданого 22 грудня 2021 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі актового запису № 797, складеного 22 грудня 2021 вказаним Відділом, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і місті Люботин Харківскої області (а.с. 34 т. 1).

ОСОБА_1 25 грудня 2021 року видано довідку як користувачу місця № 1 на Ново-міському кладовищі на ділянці № НОМЕР_13 , де поховано ІНФОРМАЦІЯ_11 померлого ОСОБА_6 , реєстраційний номер поховання НОМЕР_14 , книга № 56 (а.с. 26 т. 1).

Згідно Договору-замовлення від 25.12.2021, укладеного в м. Одесі, ОСОБА_1 на підставі св.-ва про смерть № ВЛ № 812611 від 22.12.2021 Харків ЗАГС на кладовищі Н.Міське АДРЕСА_6 , щодо копання могили вартість 3000 грн (а.с. 16 т. 1); згідно Договору-замовлення від 25.12.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ФОП Чепельницький, ОСОБА_6 , св.-во про смерть НОМЕР_15 від 25.12.2021 м. Харків МісьЗАГС, кладовище Н-Міське, м. Одеса, ділянка 81, лінія 1А, місце 1А, виконано перелік послуг із поховання загальною вартістю 85160,00 грн (а.с. 17 т. 1).

За матеріалами спадкової справи № 07/2022, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною Мариною Олексіївною після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , таку заведено на підставі заяви ОСОБА_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , поданої та зареєстрованої 05 квітня 2022 року за № 13 (а.с. 44 т. 2), також із заявами прийняття спадщини звернулися як син померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , що зареєстрований: АДРЕСА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , 11 серпня 2022 року за № 38 (а.с. 45 т. 2) та 01 вересня 2022 року із засвідченою нотаріальною конторою у Республіці Польщі 31 серпня 2022 року такою ж заявою (а.с. 47-48 т. 2), а також дочка померлого - ОСОБА_2 , що проживає: АДРЕСА_5 , 12 вересня 2022 року за № 50 (а.с. 49 т. 2).

За матеріалами спадкової справи, ОСОБА_6 з 24 лютого 1984 року перебував у шлюбі із ОСОБА_12 , який розірвано 24 березня 1992 року, про що Жовтневим районним у у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУ ТУЮ у Харківській області складено актовий запис № 183 (а.с. 59-60 т. 2).

Згідно довідки департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-63741-ю/л, виданої Приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Єлькіній М.О., ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 з 28.11.2003 станом на 19.12.2021 був зареєстрований один (а.с. 90 т. 2).

Також нотаріусу Головним сервісним Центром МВС Регіональним сервісним центром в Одеській області повідомлено, що станом на 19.10.2022 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 24.04.2009 у ВРЕВ № 1 в Одеській області на підставі вантажної митної декларації був зареєстрований автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , за гр.. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відомості щодо діючих обмежень відсутні (а.с. 103 т. 2).

Згідно матеріалів спадкової справи, станом на час розгляду справи свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 нікому зі спадкоємців не видані.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 та встановлюючи факт проживання однією сім`єю як подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 1990 року по 2021 рік як чоловіка та дружини, без укладання шлюбу та визнаючи спірні квартиру та автомобіль Volkswagen Passat, 2008 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , суд вважав, що із досліджених у справі доказів, зокрема письмових доказів та показань свідків, достеменно встановлено, що вказані особи спільно проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без укладання шлюбу з 1990 по 2021 роки, і за час спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без укладання шлюбу вони за спільні кошти, отримані внаслідок спільної праці, придбали у 2003 році (тобто до 2004 року) квартиру АДРЕСА_3 , у якій неодноразово проводився ремонт, робилися поліпшення, внаслідок чого їх майно істотно збільшилося у своїй вартості. При цьому, в частині режиму вказаного майна керувався частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року, якою визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (щодо спірної квартири), ст. 17 Закону «Про власність», а також вимогами ч. 1, 2 ст. 74 СК України (щодо спірного автомобілю) та ст. 62 СК України (щодо істотного збільшення у вартості квартири).

Погоджуючи обґрунтованість первісних позовних вимог, суд вважав доведеними обставини, характерні для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування один про одного, що надає спірним квартирі та автомобілю режиму об`єктів спільної сумісної власності та на підставі ст. 368 ЦК України та глави 8 СК України відповідно до рівності часток у спільній суміній власності визнав право особистої приватної власності ОСОБА_1 на (одну другу) транспортного засобу - Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та на об`єкта нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 суд виходив з необгрунтованості таких та відсутності порушеного права відповідачки (позивачки за зустрічним позовом), оскільки спірний автомобіль Mercedes-Benz S 350, 2003 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_16 , було відчужено ОСОБА_6 ще у 2015 році, і у 2015 році перереєстровано за іншою особою, та 05.05.2022 за договором купівлі-продажу набутий відповідачем ОСОБА_3 .

Крім того, позивачкою за зустрічним позовом не доведено, що до спадкової маси входить майно, а саме: золоті прикраси які були в момент смерті батька на ньому (перстень, хрестик, ланцюжок, браслет, які батько ніколи не знімав); 2 великих телевізора, холодильник, кухонний м`який уголок, кухонні шафи, витяжка, газова пічка, стільці, диван з вітальні, ліжко, шафи, комод зі спальні, стільці; грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках; грошові кошти, які були накопичені батьком за все його життя та знаходились вдома у батька та заховані в гаражі 100000 доларів США, оскільки відсутні будь-які докази та відомості про те, що вказане перелічене позивачем за зустрічним позовом майно було у наявності та належало саме її батьку, тому зустрічні позовні вимоги у цій частині підлягають також залишенню без задоволення.

Щодо визнання в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 за ОСОБА_2 як за спадкоємцем першої черги права вланості на спірні квартиру та автомобіль Фольксваген, то суд вважав, що відповідачка не позбавлена права оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку у відповідній частці після набрання рішенням законної сили щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частку такого майна.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги в оскаржуваній частині,колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 638/20216/16-ц (провадження № 61-713св19), від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18), від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19 (провадження № 61-19041св19), від 26 листопада 2024 року у справі № 758/7736/22 (провадження № 61-5588св24).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 359/8093/20, провадження № 61-9484св23).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц виснувала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна".

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням необхідно розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, необхідно віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі собою, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або прлживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою у разі відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі собою, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі № 694/1540/20, від 23 вересня 2021 року в справі № 204/6931/20).

Отже, згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення фкту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджує доводи апеляційної скарги відповідачки в частині того, що із наданих суду письмових доказів не можна беззаперечно встановити, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю в зазначений позивачем період, оскільки суду не надано документальних підтверджень придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, доказів реєстрації місця проживання за однією адресою, доказів участі в утриманні майна один одного тощо.

Із наданих ОСОБА_1 фотографій, де ОСОБА_6 разом із своєю дитиною, або з дитиною та його матір`ю позивачкою по справі, довідок та показань свідків неможливо достеменно встановити, чи проживали позивачка та ОСОБА_6 як подружжя протягом усього заявленого позивачем періоду, оскільки позивачка та син увесь час залишалися зареєстрованими у м. Харків, у той час, коли ОСОБА_6 , придбавши 07 жовтня 2003 року спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з 28 листопада 2003 року був зареєстрований в ній один.

Позивачка жодним належним доказом не довела як своєї роботи взагалі, так і своєї роботи у м. Одесі, та більш того разом із ОСОБА_6 , оскільки патент на здійснення підприємницької діяльності як ФОП виданий був ДПІ у м. Одесі лише на його ім`я. Відповідних доказів на ім`я позивачка суду не надано.

Не є таким доказом довідка від 03.07.2023, видана ОСОБА_17 як директором МПП «Людмила», що і період з 05.09.98 по 19.12.2021 у МПП «Людмила» спільно працювали ОСОБА_8 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , вели спільну підприємницьку діяльність (а.с. 17 т. 2), оскільки відсутня підстава таких відомостей за вказаний період (облік підприємців, сплати ними зборів, податків, відповідні квитанції, тощо). Крім того, згідно відомостям ЄДРПОУ МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО ФІРМА ЛЮДМИЛА, код ЄДРПОУ 23864186, адреса: Україна, Одеська обл., місто Одеса, пр.Ярослава Мудрого князя (колишня Академіка Глушка), будинок 22-А,, директором є інша особа - ОСОБА_18 .

Показання свідків з боку позивачки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не є достатніми доказами у розумінні вимог ст. 80 ЦПК України для встановлення вказаного факту, оскільки такі показання зводяться до власного сприйняття ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як чоловіка та дружини, які мали спільного сина та, за показаннями свідків, працювали разом на ринку, а також відзначали разом свята, свідчили про наявність у вказаних осіб гарних стосунків, спільну закупівлю товару для продажу, а також деякі зі свідків були вдома в гостях у ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Натомість, жоден зі свідків не надав показань щодо придбання спірних квартири та автомобіля саме за спільні кошти позивачки та ОСОБА_6 , і такі показання можливо було б узгодити із іншими належними доказами по справі письмовими про особисті вкладенні ОСОБА_1 в придбання майна, а згодом- і в його утримання.

Саме через відсутність та недоведеність позивачкою ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю у період часу з 01 січня 2004 року до часу смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про необґрунтованість позовних вимог про встановлення факту проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Так само, слушними є і доводи апеляційної скарги щодо неможливості через непередбачення діючим на час виникнення спірних правовідносин встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини за період з 1990 по 01 січня 2004 року.

Крім того, до 24 березня 1992 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_12 .

Не можуть бути належними доказами і надані позивачкою відомості щодо вчинення померлим ОСОБА_6 за життя правочинів щодо відчуження нерухомого майна від імені свого сина ОСОБА_4 на підставі виданних останнім довіреностей своєму батькові або ж укладення ОСОБА_6 як батьком неповнолітнього сина договорів щодо розпорядження нерухомим майном дитини, оскільки таке не свідчить про обставини спільного проживання однією сім`єю, доказом спільної праці, спільного побуту, спільного бюджету та ведення спільного господарства, на що також обґрунтовано посилається відповідачка у своїй апеляційній скарзі.

Факт участі позивачки в організації поховання ОСОБА_6 , про що вона надає письмові докази, сам по самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між нею та ОСОБА_6 склались та мали місце протягом вказаного у позовній заяві періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд погоджується з тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були певні відносини, про що свідчить народження у них спільного сина відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , щодо якого померлий встановив своє батьківство, проте вказане також не впливає на недоведеність існування у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного бюджету та спільних грошових вкладів в придбання спірного майна.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати спірний автомобіль таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ,та відповідно його поділу.

Що стосується спірної квартири, то як було зазначено, Кодекс про шлюб та сім`ю не містив норм щодо можливості визнання майна спільним сумісним при відсутності шлюбу. Відповідно, при вирішенні подібних спорів потрібно враховувати положення пункту 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням практики Верховного Суду України.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року №?29 спільною сумісною власністю є також майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю тощо.

Оскільки законом не передбачено встановлення факту спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу до 2004 року, то, колегія суддів з огляду на вищенаведене вважає, що позивачкою на виконання свого процесуального обов`язку не доведено і обставини набуття спірної квартири за спільні кошти, внаслідок спільної праці.

Як зазначено в правовій позиції ВС України (Постанова від 25 грудня 2013 року по справі №?6-135цс13) майно, набуте до 2004 року під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, є їх спільним сумісним, якщо: 1) воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Доказів того, що придбана ОСОБА_6 за життя 07 жовтня 2003 року спірна квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_6 внаслідок спільної праці: наявність спільного бюджету, спільна та індивідуальна трудова діяльність, отримання доходу кожним з подружжя та спільне планування витрат, внесення спільно коштів на придбання майна, його утримання позивачкою не надано.

Не спростовують наведеного і намагання позивачки довести, що така квартира істотно збільшилася у своїй вартості протягом її спільного проживання із ОСОБА_6 .

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц виснувано, що під наявністю істотного збільшення необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Стверджуючи про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних та особистих вкладень позивачки в її ремонт, утримання, тощо, позивачка не довела такого, оскільки надані нею квитанції та чеки про придбання протягом 2021 року електроводонагрівача, змішувачів, душу, підвісного унітазу, клавіши, люстр, ручки телескопічної, будівельних матеріалів, без зазначення покупця та без адреси доставки жодним чином не свідчить про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок особистих фінансових вкладень позивачки (а.с. 241-250 т. 1).

Отже, позовні вимоги в наведеній частині також є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги в цій частині слушними.

Що стосується доводів апеляційної скаги в частині незаконності та необґрунтованості рішення в оскаржуваній частині щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за нею, як спадкоємицею 1 черги, право власності: на квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; на автомобіля Фольксваген Пассат, 2008 р в. реєстр, номер НОМЕР_4 , то з цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно з статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Обставини того, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідач за зустрічним позовом (третя особа за первісним позовом) ОСОБА_4 є дочкою та сином померлого ОСОБА_6 доведеніс матеріалами справи та ніким по справі не оспорюються.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Київського районного судуд м. Одеси від 27 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Одеської апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року (справа № 947/29243/24) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_24 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Єлькіна М.О., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зокрема встановлено, що останнім днем подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 є 19 жовтня 2022 року, то усі спадкоємці подали заяви про прийняття спадщини у спадковій справі № 07/2022 вчасно, через що суд дійшов висновку про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину, судовому розглядові не підлягають.

З вказаним погоджувалася і позивачка, звертаючись із теперішнім позовом до суду як до відповідачки саме до ОСОБА_2 , а не до Одеської міської ради як до відповідної теріторіальної громади, яка у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом має претендувати на спадкове після смерті ОСОБА_6 майно як на відумерлу спадщину (ст. 1277 ЦК України).

Також для правильного вирішення справи не має значення і звернення з первісним позовом лише до ОСОБА_2 , оскільки позивачка підтвердила, що жодного спору із своїм сином як спадкоємцем першої черги після смерті батька у неї немає.

Колегія суддів притримується в ситуації, що склалася, сталого висновку Верховного Суду про те, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес, та виключати повторне звернення до суду за отриманням рішення.

Тому відмова судом у задоволенні позову ОСОБА_2 у її позові про визнання права власності на спадкове майно в цілому через можливість відповідачки отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, не ґрунтується на спірних правовідносинах та нормах права, що їх регулюють, оскільки в даному випадку наявний спір про спадкові права, їх частки, і вирішення такого є обов`язком суду.

Отже, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки спадкоємців є рівними, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті свого батька ОСОБА_6 , інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні, і ОСОБА_2 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, про що свідчить наявне в матеріаліх спадкової справи № 07/2022 її листування із нотаріусом, то належним способом порушених прав ОСОБА_2 є визнання за нею в порядку спадкування за законом на належну їй частку спірних квартири та автомобіля Фольксваген Пассат, 2008 р.в. реєстр, номер НОМЕР_4 .

Що стосується позовних вимог про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Мерседес S350, 2003 р.в. (станом на теперішній час має реєстр. номер НОМЕР_3 ); на рухоме майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та особисте майно батька: золоті прикраси, які були в момент смерті батька на ньому (перстень, хрестик, ланцюжок, браслет); 2 телевізора, холодильник, кухонний м`який уголок, кухонні шафи, витяжка, газова пічка, стільці, диван з вітальні, ліжко, шафи, комод зі спальні, стільці; грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках; грошові кошти, які знаходились вдома у батька та в гаражі 100000 доларів США, то через відсутність доказів наявності такого майна станом на час відкриття спадщини у власності померлого, такі вимоги є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Як не заслуговують на увагу і доводи відповідачки про неповідомлення судом про розгляд справи ОСОБА_4 , оскільки останній не уповноважував ОСОБА_2 на представництво його інтересів в суді.

Враховуючи наведену невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та допущені судом порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання за нею в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м, та на автомобіля Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , та відмови в іншій частині в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір таким чином, колегія суддів бере до уваги, що хоча у зустрічному позові відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) ОСОБА_2 і просила визнати за нею в цілому право власності на спірні квартиру та автомобіль, проте в апеляційній скарзі разом із скасуванням рішення просила визнати за нею відповідне право лише на , що має враховуватися з огляду на визначені ч. 1 ст. 367 ЦПК України межі вимог за апеляційною скаргою, а також з огляду на наявність двох спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 .

Частинами 1 та 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за звернення до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 13420 грн (т. 1, а.с. 208), за подання апеляційної скарги 31838,9 грн (т. 3, а.с. 9-10, 39). Оскільки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , то судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, становить 30311,53 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 липня 2024 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя та щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м, зареєстрованої в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі № 26к на сторінці № 133 за № 65;

на автомобіля Volkswagen Passat, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

В іншій частині в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_17 , адреса: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_18 , адреса: АДРЕСА_8 ) судові витрати у розмірі 30311,53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 листопада 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко