КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Київській області про стягнення майнової шкоди

установив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Київській області про стягнення майнової шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області у дізнавача Колесника Олександра Сергійовича перебувало кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

25 листопада 2021 року слідчим Слідчого відділу Відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Бакшицом В.О. було вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ; пластиковий брелок (ключ) до автомобіля.

Вказані дії були проведені слідчим в рамках кримінального провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

Протокол про вилучення майна в порушення ч. 3 ст. 168 КПК України ОСОБА_1 надано не було.

Вказаний автомобіль було придбано позивачем за 150000 грн.

26 листопада 2021 року відповідною постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

20 грудня 2021 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було проведено огляд автомобіля марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , що знаходився на території майданчику за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний протокол, його копію також ОСОБА_1 надано не було, його присутність при вказаній слідчій дії не забезпечено та не повідомлено.

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі №373/1985/21 (провадження № 1 кс/373/372/22) було скасовано арешт, накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

В позові зазначено, що кримінальне провадження 0000163 від 26 листопада 2021 року закрито, арешт майна скасовано, однак вказаний автомобіль позивачу дізнавачем протиправно повернуто не було, не дивлячись на неодноразові звернення до дізнавача та керівника органу дізнання щодо цього.

Як стало відомо позивачу від дізнавача, вилучений у нього автомобіль було протиправно передано дізнавачем невідомій особі, який на даний час ним користується і повернути його позивачу дізнавач не може.

29 березня 2024 року стороною позивача було отримано лише відповідь Начальника Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури №51-1/461вих24 від 18 березня 2024 року, за змістом якої прокурор відмовляє в повернені вилученого у ОСОБА_1 автомобіля, у зв`язку з тим що він не є його власником чи законним користувачем.

Однак, позивач вказує, що такий висновок прокурора суперечить ст. 169 КПК України, в якій єдиний критерієм, характеризуючим особу якій повертається майно є те, що вказане майно вилучено у цієї особи, і жодного з`ясування обставин власності чи користування вказаним майном зазначена норма не передбачає.

Окремо в позові зазначено, що на час звернення до суду із вказаним позовом, жодної реакції від дізнавача чи керівника органу дізнання на клопотання/скаргу не надійшло, що свідчить про протиправне ігнорування звернень вказаними особами та спричинення неповерненням вилученого автомобіля матеріальної шкоди позивачу.

В позові наявні посилання на практику суду касаційної інстанції із висновками, серед іншого, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170 174 цього Кодексу.

Обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування відповідної ухвали про вилучення чи накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

В позові зазначено, що у зв`язку з незаконністю бездіяльності посадових осіб відповідача, а саме неповерненням позивачу тимчасово вилученого майна після скасування його арешту і закриттям кримінального провадження, чим спричинено позивачу майнову шкоду у розмірі вартості неповернутого майна, причинним зв`язком між протиправною бездіяльністю і спричиненою шкодою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 150000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю посадових осіб Головного управління Національної поліції в Київській області та судові витрати.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року, цивільну справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на дізнанні Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області у дізнавача Колесника Олександра Сергійовича перебувало кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

За змістом обставин даного кримінального провадження:

25 листопада 2021 року слідчим Слідчого відділу Відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Бакшицом В.О. було вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ; пластиковий брелок (ключ) до автомобіля.

Вказані дії були проведені слідчим в рамках кримінального провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року. Протокол про вилучення майна в порушення ч. 3 ст. 168 КПК України ОСОБА_1 надано не було.

Вказаний автомобіль було придбано позивачем за 150000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_3 , як продавцем.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору: «За цим договором Продавець передав майно у власність Покупцю, а Покупець сплатив за нього обумовлену грошову суму».

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору: «Автомобіль, що відчужується за даним Договором, має такі характеристики:

Марка (модель): RENAULT LAGUNA, 2002 року випуску;

Номер кузова: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1

Об`єм двигуна: 1870 куб. см.

Відповідно до п. 1.3. вказаного договору: «Автомобіль належить Продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видано 10 лютого 2021 року ТСЦ 8045».

Відповідно до п.п. 2.1. та 2.2. цього договору: «Продаж Автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 150000 гривень, які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору, оскільки Сторони встановили, що умови Договору щодо сплати ціни Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий Автомобіль».

Вказаним документом було підтверджено розмір суми, яка була витрачена позивачем ОСОБА_1 за придбання вказаного авто, який згодом зник через неправомірні дії працівників поліції.

В подальшому вказане кримінальне провадження було передано для проведення дізнання дізнавачу Колеснику Олександру Сергійовичу .

26 листопада 2021 року Постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

20 грудня 2021 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було проведено огляд автомобіля марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , що знаходився на території майданчику за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний протокол, його копію також пану ОСОБА_1 надано не було, його присутність при вказаній слідчій дії не забезпечено та не повідомлено.

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі № 373/1985/21 (провадження №1-кс/373/372/22) було скасовано арешт накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Отже кримінальне провадження 0000163 від 26 листопада 2021 року закрито, арешт майна скасовано, однак вказаний автомобіль вже майже три роки, пану ОСОБА_1 дізнавачем протиправно повернуто не було, не дивлячись на неодноразові звернення до дізнавача та керівника органу дізнання щодо цього.

Як стало відомо позивачу від дізнавача, та підтверджується в оскаржуваному рішенні, вилучений у нього автомобіль було протиправно передано дізнавачем невідомій особі, який на даний час ним користується і повернути його позивачу дізнавач не може.

Посилається також на те, що Суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що: « ОСОБА_1 (в кримінальному провадженні), діяв не в своїх інтересах, а виключно в інтересах встановленого на час ухвали слідчого судді (06 грудня 2022 року) власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого і діяв позивач виключно на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року яка діяла до 09 грудня 2022 року», тому, на думку суду, ОСОБА_1 не мав права на компенсацію власної матеріальної шкоди.

Вказаний висновок суперечить дійсним обставинам справи, а саме:

ОСОБА_1 дійсно під час скасування арешту отримав від громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 довіреність за порадою адвоката, та брав в подальшому участь у справі вже як його представник, однак суд не врахував події які передували отриманню вказаної довіреності, а також те що довіреність вже закінчилась і вона не спростовує наявність у ОСОБА_1 матеріальної шкоди та права на її компенсацію.

На переконання апелянта, в цьому суді він повинен був брати участь саме від свого імені, адже у нього цей автомобіль вилучався, однак вказана обставина жодним чином не впливає на розглядувану справу.

Довіреність, яка може міститися в матеріалах кримінального провадження, яку суд не бачив, не знайомий з її змістом, але протиправно на неї посилається - була видана ОСОБА_1 10 грудня 2021 року, вже після того як позивач придбав спірне авто, що відбулося 11 листопада 2021 року та пред`явлених ОСОБА_1 претензій поліцією, що авто, яке він придбав і яке у нього вилучене, є «двійником».

Дійсно, ОСОБА_1 після вилучення авто змушений був робити якісь дії для з`ясування дійсних обставин цієї справи.

Він змушений був через знайомих у Польщі шукати попереднього власника цього авто, яким виявився громадянин Польщі пан ОСОБА_4 , та отримувати у нього довіреність.

Останній пояснив, що жодних претензій на право власності цього автомобіля він не має, що він продав цей автомобіль громадянину Білорусі ОСОБА_8 , який мабуть і ввіз його в Україну і згодом продав вже в Україні громадянину України ОСОБА_3 , який можливо підробив Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я і продав вказаний автомобіль позивачу.

Слідством не було встановлено жодних винних осіб та кримінальне провадження закрито, однак все викладене не спростовує підтверджену обставину сплати позивачем грошових коштів за автомобіль, який вилучено і не повернуто.

Зазначив, що суд безпідставно зробив висновок: «вказаний вище транспортний засіб належить ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_1 на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року».

В провадженні щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 дійсно формально діяв в інтересах ОСОБА_4 , хоча насправді, жодного права власності у ОСОБА_4 на вилучений автомобіль на території України немає.

Суд допустив суперечливу поведінку, з одного боку зазначив, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на спірне авто, адже воно не зареєстровано в реєстрі транспортних засобів, тому відсутні підстави для задоволення позову, а з іншого боку допускає висновок, що право власності на автомобіль належить ОСОБА_4 , хоча його право власності також не зареєстровано на території України.

Оригіналів вказаних документів суд не бачив, а ухвала іншого суду щодо оцінки вказаних доказів не має для суду приюдиційного значення в силу ч. 7 ст. 82 ЦПК України.

На переконання апелянта, в правовідносинах, які врегульовані ст. 169 КПК України, саме ОСОБА_1 є єдиною повноважною особою на території України, щодо звернення до суду за захистом свої порушених прав та майнових інтересів.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає: «При цьому, матеріали вказаної цивільної справи не містять беззаперечних доказів саме втрати відповідачем ГУ НП в Київській області вказаного транспортного засобу».

Вказаний висновок суперечить іншим встановленим обставинам справи, зокрема судом не заперечується, що посадовим особами ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області було вилучено автомобіль у ОСОБА_1 , визнано його речовим доказом та поміщено на штрафмайданчик.

Відповідно до ч. 4 ст. 100 КПК України: «У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката».

Відповідно до п. 13 спільного Наказу від 27 серпня 2010 року №51/401/649/471/23/125 «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду»: «Відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий, в суді - суддя, відповідальний працівник апарату суду або керівник апарату суду, а в експертній установі - співробітник експертної установи, у віданні якого речові докази перебувають у відповідний період, або керівник експертної установи».

Відповідно до ч. 8 Постанови КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України»: «Відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження».

Тому говорити про недоведеність відповідальної особи, яка втратила автомобіль - є безпідставним.

Також судом безпідставно робиться посилання на ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», адже у випадку апелянта не було примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану в розумінні вказаного закону.

В оскаржуваному рішенні суд зазначає: «Вказаний доказ (Договір купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2021 року) судом оцінюється критично і не підтверджує право власності позивача з 11 листопада 2021 року на вказаний автомобіль».

В подальшому суд посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371 із відповідними змінами) затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Та в подальшому зазначається: «Однак, стороною позивача не було надано доказів реєстрації вказаного транспортного засобу на своє ім`я після укладення вказаного договору».

Однак судом не враховано ч. 3 Загальних положень цієї постанови, як зазначає: «Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій».

Отже посилання на державну реєстрацію як на підставу виникнення права власності саме на рухоме майно є необґрунтованим.

Суд безпідставно ототожнює обов`язковість реєстрації права власності на нерухоме майно, передбачену в ст. 182, 210 ЦК України з реєстрацією транспортних засобів, яка не впливає на виникнення права власності.

Також суд не враховує приписи ст. 334 ЦК України, де в першій частині зазначається: «Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом».

Та протиправно застосовує принцип, який передбачений в ч. 4 цієї статті: «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону».

Отже факт передання автомобіля підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2021 року, зокрема п.п.: «1.1. За цим договором Продавець передав майно у власність Покупцю, а Покупець сплатив за нього обумовлену грошову суму» та «2.2. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий Автомобіль» і «2.3. Сторони підтверджують, що автомобіль після розрахунку отриманий Покупцем від Продавця до підписання цього договору разом з ключем та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу», отже і виникнення права власності на цей автомобіль також є підтвердженим та неспростовним.

Зокрема вказаним договором підтверджується і факт повного розрахунку за придбане авто, що спростовує твердження суду, що: «Також не було надано доказів сплати покупцем - продавцю вказаної у договорі суми коштів».

Звертає увагу на те, що вказаний договір ним було надано здебільшого для підтвердження розміру сплачених за нього грошових коштів, адже стягнення майнової шкоди не передбачає обов`язкової наявності у позивача права власності на втрачене майно, зокрема у випадку порушення обов`язку повернення вилученого за КПК України особі, у якої воно було вилучено.

Судом не наведено належного обґрунтування, чому саме Договір купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2021 року не є належним чи допустимим та врахованим судом, натомість термін «оцінюється критично» не міститься в діючому процесуальному законодавстві та не може бути підставою неприйняття доказу.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Київській області подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що 25 листопада 2021 року близько 15:20 год., під час несення служби працівниками ВП №1 Бориспільського РУП у складі «Градус-111» на 48 км. автодороги Бориспіль -Дніпро було зупинене автомобіль марки «РЕНО Лагуна» д/н НОМЕР_1 водій якого пред`явив свідоцтво про реєстрацію даного ТЗ з ознаками підробки.

25 листопада 2021 року слідчим Слідчого відділу Відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Бакшицом В.О. було вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ; пластиковий брелок (ключ) до автомобіля.

Вказані дії були проведені слідчим в рамках кримінального провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

Протокол про вилучення майна в порушення ч. 3 ст. 168 КПК України ОСОБА_1 надано не було.

Вказаний автомобіль було придбано позивачем за 150000 грн.

26 листопада 2021 року відповідною постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

Під час здійснення досудових дій в даному кримінальному провадженні було зроблено експертизу свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 видане ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта від 04 квітня 2022 року №СЕ-19/111-21/59329-ДД, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не відповідає за способом друку встановленому зразку аналогічного бланка документа, що знаходиться в офіційному обігу на території України.

Державною митною службою України листом від 10 червня 2022 року повідомлено Київську обласну прокуратуру що транспортний засіб «Renault Laguna номер шасі НОМЕР_3 , був ввезений 06 травня 2018 року в зоні діяльності Харківської митниці в режимі тимчасового ввезення до 1 року громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_8

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі №373/1985/21 (провадження №1кс/373/372/22) було скасовано арешт, накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Даною ухвалою встановлено власника даного майна.

Транспортний засіб «RENAULT Laguna» ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 громадянину Республіки Польща ОСОБА_4 , посвідчення особи НОМЕР_5 , від якого на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року серії DR/BAM 4409707 діє ОСОБА_1 .

Таким чином арешт накладено на транспортний засіб, що належить ОСОБА_4 .

Вже під час судового розгляду вказаної цивільної справи по суті заявлених вимог, представником позивача, на підтвердження права власності позивача на вказаний автомобіль, надано письмовий договір купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року, відповідно до умов якого гр. ОСОБА_3 передав у власність гр. ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_6 .

Однак, до даного договору суд поставився критично, оскільки, як було встановлено в ухвалі слідчого судді від 06 грудня 2022 року про скасування арешту, на час звернення із відповідним клопотанням ОСОБА_1 діяв не у своїх інтересах, а виключно в інтересах встановленого судом власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого позивач діяв на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року.

Вказаною ухвалою було також зазначено, що слідчий суддя встановив власника арештованого майна за додатками до клопотання.

Крім того, у вказаному договорі зазначено, що автомобіль належить продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видано 10 лютого 2021 року ТСЦ 8045.

Разом із тим, матеріали вказаної справи містять копію висновку експерта від 04 квітня 2022 року №СЕ-19/111-21/59329-ДД, відповідно до висновку якого встановлено, що бланк вилученого 25 листопада 2021 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 не відповідає за способом друку встановленому зразку аналогічного бланка документа, що знаходиться в офіційному обігу на території України.

Вищевказані обставини, в даному випадку, повністю спростовують наявність (виникнення) права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року».

Окрім того, зазначило, що Головним сервісним центром МВС листом віл 18 грудня 2021 року №31/10/3248/382 надано відповідь на запит ГУНП, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів інформація про реєстрацію автомобіля «РЕНО ЛАГУНА», державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстровано автомобіль «Рено лагуна» з номером кузова НОМЕР_7 власником якого є ОСОБА_3 .

Таким чином автомобіль «РЕНО ЛАГУНА» з номер кузова НОМЕР_3 не належить на праві власності ОСОБА_3 і даний договір є фіктивним.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Також, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подало і Головне управління державної казначейської служби України у Київській області, в обґрунтування якого зазначило, що сектором дізнання відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року за фактом підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до змісту ухвали від 06 грудня 2022 року слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області про скасування арешту майна, на час розгляду клопотання представника третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_1 - адвоката Овсієнка Ю.А. про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року було встановлено наступне.

26 листопада 2021 року постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

20 грудня 2021 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було проведено огляд автомобіля марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , що знаходився на території майданчику за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний протокол.

Окремо у вказаній ухвалі від 06 грудня 2022 року про скасування арешту, на час розгляду питання скасування арештованого майна, слідчим суддею встановлено власника такого майна за додатками до клопотання.

Так, транспортний засіб марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 громадянину республіка Польща ОСОБА_4 , від якого на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року серії DR/ВАМ 4409707 діє ОСОБА_1. Строк дії довіреності до 09 грудня 2022 року.

В ухвалі зроблено висновок, що арешт накладений на вказаний вище транспортний засіб, що належить ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_1. на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року, з метою використання його в кримінальному провадженні як доказів, а саме: для огляду, експертного дослідження, інших слідчих дій.

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі №373/1985/21 (провадження №1кс/373/372/22) було скасовано арешт накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Відомо, що в матеріалах справи міститься копія клопотання позивача від 09 грудня 2022 року до дізнавача Колесніка О.С. видати ОСОБА_1 на власне зберігання вказаний автомобіль на підставі скасування арешту на вказане майно з наявною резолюцією дізнавача СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесника О.С. про не заперечення по суті заявленого клопотання.

Також відомо, що ініціатором вказаного клопотання про скасування арешту з автомобіля, являється ОСОБА_1., який діяв через адвоката, однак в інтересах власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого і діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року. Строк дії довіреності - до 09 грудня 2022 року.

Однак, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 визначив предметом спору саме відшкодування завданої йому майнової шкоди у визначеному ним розмірі 150000 грн., у зв`язку з незаконністю бездіяльності посадових осіб відповідача, а саме неповерненням позивачу тимчасово вилученого майна після скасування його арешту і закриттям кримінального провадження, чим спричинено позивачу майнову шкоду у розмірі вартості неповернутого майна, причинним зв`язком між протиправною бездіяльністю і спричиненою шкодою.

Вже під час судового розгляду вказаної цивільної справи по суті заявлених вимог, представником позивача, на підтвердження права власності позивача на вказаний автомобіль, надано письмовий договір купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року, відповідно до умов якого гр. ОСОБА_3 перередав у власність гр. ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371 із відповідними змінами) затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Однак, стороною позивача не було надано доказів реєстрації вказаного транспортного засобу на своє ім`я після укладення вказаного договору.

Також не було надано доказів сплати покупцем - продавцю вказаної у договорі суми коштів.

Зазначає, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля датоване 11 листопада 2021 року, однак, як було встановлено та зазначено без посередньо в ухвалі слідчого судді під час звернення до слідчого судді із вимогою скасування арешту на автомобіль 04 листопада 2022 року, він - ОСОБА_1 , діяв не в своїх інтересах, а виключно в інтересах встановленого на час ухвали слідчого судді (06 грудня 2022 року) власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого і діяв позивач виключно на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року яка діяла до 09 грудня 2022 року.

Окремо у вказаній ухвалі від 06 грудня 2022 року про скасування арешту, зазначено, що на час розгляду питання скасування арештованого майна, слідчим суддею встановлено власника такого майна за додатками до клопотання.

Крім того, у вказаному договорі зазначено, що автомобіль належить продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видано 10 лютого 2021 року ТСЦ 8045.

Разом із тим, матеріали вказаної справи містять копію висновку експерта від 04 квітня 2022 року №СЕ-19/111-21/59329-ДД відповідно до висновку якого встановлено, що бланк вилученого 25 листопада 2021 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 не відповідає за способом друку встановленому зразку аналогічного бланка документа, що знаходиться в офіційному обігу на території України.

Вищевказані обставини, в даному випадку, повністю спростовують наявність (виникнення) права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Однак, позивач просить стягнути на його користь, як власника транспортного засобу, 150000 грн. у відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю посадових осіб ГУ НП в Київській області.

Головне управління Казначейства вважає, що оскільки наявність права власності Позивача на вказаний автомобіль не знайшло свого підтвердження, тому і право вимоги позивача на відшкодування майнової шкоди заподіяної його майну, як фізичної особи - в даному випадку у позивача відсутнє.

Так, на підтвердження протиправності дій відповідача щодо втрати майна позивача останній посилається на наявні у матеріалах справи його звернення до відповідача щодо повернення втраченого майна, а також на відповідь начальника Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури №51-1/461вих24 від 18 березня 2024 року, за змістом якої прокурор відмовляє в повернені вилученого у ОСОБА_1 автомобіля, у зв`язку з тим що він не є його власником чи законним користувачем.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений ч.4 ст.168 КПК України.

Постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджений в тому числі і порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Пунктом 20 Порядку визначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до п.27 Порядку схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Зазначає, що матеріали вказаної цивільної справи не містять беззаперечних доказів саме втрати відповідачем ГУ НП в Київській області вказаного транспортного засобу.

Так, відповідно до відповіді від 26 березня 2024 року дізнавача СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесника О.С. на відповідне звернення адвоката Довгаля С.В., вбачається, що автомобіль «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , на який було накладено арешт ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду та вищевказаний автомобіль було поміщено на штраф майданчик майданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповіді зазначено: «В ході спілкування з директором штраф майданчика Коровніковим А.В. встановлено, що 12 березня 2022 року на території штраф майданчику прибули військовослужбовці, а саме гр. ОСОБА_12 , що підтверджується копією квитка, та посилаючись на Наказ Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2024 року.

Звернувшись із відповідною заявою про отримання в користування автомобіля «Renault Laguna» НОМЕР_1 , після чого даний військовослужбовець взяв з майданчику автомобіль та поїхав, в невідомому напрямку, без відома дізнавача ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Колесника Олександра Сергійовича».

Долучена до відповіді копія заяви військовослужбовця ОСОБА_12 директору ТОВ Коровнікову А.В. про передачу на потреби та використання в зоні бойових дій автомобіль Рено Лагуна НОМЕР_1 , а також долучив копію свого військового квитка.

При цьому, за наявності правових підстав, механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних чи фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану врегульований ЗУ «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», яким врегульовані також питання оцінки майна, право на відшкодування його вартості, порядок отримання компенсації за примусово відчужене майно, тощо.

Більше того, судових рішень чи будь яких інших доказів, які б свідчили про протиправність дій чи бездіяльність відповідача стороною позивача надано не було.

Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що сектором дізнання відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року за фактом підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до змісту ухвали від 06 грудня 2022 року слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області про скасування арешту майна, на час розгляду клопотання представника третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_1 - адвоката Овсієнка Ю.А. про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року, встановлено наступне.

26 листопада 2021 року постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

20 грудня 2021 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було проведено огляд автомобіля марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , що знаходився на території майданчику за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний протокол.

Окремо у вказаній ухвалі від 06 грудня 2022 року про скасування арешту, на час розгляду питання скасування арештованого майна, слідчим суддею встановлено власника такого майна за додатками до клопотання.

Так, транспортний засіб марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 громадянину республіка Польща ОСОБА_4 , від якого на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року серії DR/ВАМ 4409707 діє ОСОБА_1.

Строк дії довіреності до 09 грудня 2022 року.

В ухвалі зроблено висновок, що арешт накладений на вказаний вище транспортний засіб, що належить ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_1. на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року, з метою використання його в кримінальному провадженні як доказів, а саме: для огляду, експертного дослідження, інших слідчих дій.

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі №373/1985/21 (провадження №1 кс/373/372/22) було скасовано арешт накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

В матеріалах справи міститься копія клопотання позивача від 09 грудня 2022 року до дізнавача Колесніка О.С. видати ОСОБА_1 на власне зберігання вказаний автомобіль на підставі скасування арешту на вказане майно з наявною резолюцією дізнавача СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесника О.С. про не заперечення по суті заявленого клопотання.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів повернення вказаного майна відповідно до ст. 169 КПК України.

Разом із тим, як вже зазначалось, ініціатором вказаного клопотання про скасування арешту з автомобіля, являється ОСОБА_1 , який діяв через адвоката, однак в інтересах власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого і діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року.

Строк дії довіреності - до 09 грудня 2022 року.

Однак, звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 визначив предметом спору саме відшкодування завданої йому майнової шкоди у визначеному ним розмірі 150000 грн., у зв`язку з незаконністю бездіяльності посадових осіб відповідача, а саме неповерненням позивачу тимчасово вилученого майна після скасування його арешту і закриттям кримінального провадження, чим спричинено позивачу майнову шкоду у розмірі вартості неповернутого майна, причинним зв`язком між протиправною бездіяльністю і спричиненою шкодою.

Вже під час судового розгляду вказаної цивільної справи по суті заявлених вимог, представником позивача, на підтвердження права власності позивача на вказаний автомобіль, надано письмовий договір купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року, відповідно до умов якого гр. ОСОБА_3 передав у власність гр. ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Вказаний доказ суд оцінив критично і не підтверджує право власності позивача з 11 листопада 2021 року на вказаний автомобіль, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371 із відповідними змінами) затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Однак, стороною позивача не було надано доказів реєстрації вказаного транспортного засобу на своє ім`я після укладення вказаного договору.

Також не було надано доказів сплати покупцем - продавцю вказаної у договорі суми коштів.

Окрім того, суд, оцінюючи наданий доказ, звертав увагу на ту обставину, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля датоване 11 листопада 2021 року, однак, як було встановлено та зазначено без посередньо в ухвалі слідчого судді під час звернення до слідчого судді із вимогою скасування арешту на автомобіль 04 листопада 2022 року, він - ОСОБА_1 , діяв не в своїх інтересах, а виключно в інтересах встановленого на час ухвали слідчого судді (06 грудня 2022 року) власника транспортного засобу - громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 , від імені якого і діяв позивач виключно на підставі довіреності від 10 грудня 2021 року яка діяла до 09 грудня 2022 року.

Окремо у вказаній ухвалі від 06 грудня 2022 року про скасування арешту, зазначено, що на час розгляду питання скасування арештованого майна, слідчим суддею встановлено власника такого майна за додатками до клопотання.

Крім того, у вказаному договорі зазначено, що автомобіль належить продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видано 10 лютого 2021 року ТСЦ 8045.

Разом із тим, матеріали вказаної справи містять копію висновку експерта від 04 квітня 2022 року №СЕ-19/111-21/59329-ДД, відповідно до висновку якого встановлено, що бланк вилученого 25 листопада 2021 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 не відповідає за способом друку встановленому зразку аналогічного бланка документа, що знаходиться в офіційному обігу на території України.

Вищевказані обставини, в даному випадку, повністю спростовують наявність (виникнення) права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2021 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність права власності позивача ОСОБА_1 на автомобіль не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, тому і право вимоги позивача на відшкодування майнової шкоди заподіяної його майну, як фізичної особи - в даному випадку у позивача відсутнє.

Так, на підтвердження протиправності дій відповідача щодо втрати майна позивача останній посилається на наявні у матеріалах справи його звернення до відповідача щодо повернення втраченого майна, а також на відповідь Начальника Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури №51-1/461вих24 від 18 березня 2024 року, за змістом якої прокурор відмовляє в повернені вилученого у ОСОБА_1 автомобіля, у зв`язку з тим що він не є його власником чи законним користувачем.

Також, матеріали цивільної справи не містять беззаперечних доказів саме втрати відповідачем ГУ НП в Київській області вказаного транспортного засобу.

Так, відповідно до відповіді від 26 березня 2024 року дізнавача СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесника О.С. на відповідне звернення адвоката Довгаля С.В., вбачається, що автомобіль «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , на який було накладено арешт ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду та вищевказаний автомобіль було поміщено на штраф майданчик майданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповіді зазначено: «В ході спілкування з директором штраф майданчика Коровніковим А.В. встановлено, що 12 березня 2022 року на території штраф майданчику прибули військовослужбовці, а саме гр. ОСОБА_12 , що підтверджується копією квитка, та посилаючись на Наказ Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2024 року. Звернувшись із відповідною заявою про отримання в користування автомобіля «Renault Laguna» НОМЕР_1 , після чого даний військовослужбовець взяв з майданчику автомобіль та поїхав, в невідомому напрямку, без відома дізнавача ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Колесника Олександра Сергійовича».

Долучена до відповіді копія заяви військовослужбовця ОСОБА_12 директору ТОВ Коровнікову А.В. про передачу на потреби та використання в зоні бойових дій автомобіль Рено Лагуна НОМЕР_1 , а також долучив копію свого військового квитка.

Підсумовуючи викладене як підставу для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що судових рішень чи будь яких інших доказів, які б свідчили про протиправність дій чи бездіяльність відповідача стороною позивача надано не було.

Отже, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як протиправності дій/бездіяльності відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою (не доведено і розмір шкоди), заподіяною позивачу (не доведено, що шкоду заподіяно саме позивачу, оскільки не доведено, що він являється власником автомобіля), і протиправним діянням відповідачів (не встановлено протиправну бездіяльність відповідача).

Судом не встановлено наявність складу цивільного правопорушення, який став би підставою для стягнення матеріальної шкоди на користь позивача.

З висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи достовірно встановлено, що на дізнанні Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області у дізнавача Колесника Олександра Сергійовича перебувало кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

За змістом обставин даного кримінального провадження: 25 листопада 2021 року слідчим Слідчого відділу Відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Бакшицом В.О. було вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 »; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ; пластиковий брелок (ключ) до автомобіля.

Вказані дії були проведені слідчим в рамках кримінального провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року.

Протокол про вилучення майна в порушення ч. 3 ст. 168 КПК України ОСОБА_1 надано не було.

Вказаний автомобіль було придбано позивачем за 150000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_3 , як продавцем.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору: «За цим договором Продавець передав майно у власність Покупцю, а Покупець сплатив за нього обумовлену грошову суму».

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору: «Автомобіль, що відчужується за даним Договором, має такі характеристики:

Марка (модель): RENAULT LAGUNA, 2002 року випуску;

Номер кузова: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1

Об`єм двигуна: 1870 куб. см.

Відповідно до п. 1.3. вказаного договору: «Автомобіль належить Продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видано 10 лютого 2021 року ТСЦ 8045».

Відповідно до п.п. 2.1. та 2.2. цього договору: «Продаж Автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 150000 гривень, які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору, оскільки Сторони встановили, що умови Договору щодо сплати ціни Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (п. 3 ст. 631 ЦК України).

Сторони підтвердили факт повного розрахунку за проданий Автомобіль».

Вказаним документом було підтверджено розмір суми, яка була витрачена позивачем ОСОБА_1 за придбання вказаного авто.

В подальшому вказане кримінальне провадження було передано для проведення дізнання дізнавачу Колеснику Олександру Сергійовичу .

26 листопада 2021 року Постановою дізнавача Сектору дізнання Відділу поліції №1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 ; Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого ТВЦ 8045 від 10 лютого 2021 року - були визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року на вказане майно було накладено арешт.

20 грудня 2021 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було проведено огляд автомобіля марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 , що знаходився на території майданчику за адресою: АДРЕСА_1, про що складено відповідний протокол, його копію ОСОБА_1 надано не було, його присутність при вказаній слідчій дії не забезпечено та не повідомлено.

28 вересня 2022 року дізнавачем СД ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Колесником Олександром Сергійовичем було закрито кримінальне провадження №0000163 від 26 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у справі №373/1985/21 (провадження №1-кс/373/372/22) було скасовано арешт накладений на майно у кримінальному провадженні №0000163 від 26 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, а саме: автомобіль марки «Renault Laguna» сірого кольору, 2002 року випуску з д.н.з. « НОМЕР_1 », номер шасі НОМЕР_3 .

Отже кримінальне провадження 0000163 від 26 листопада 2021 року закрито, арешт майна скасовано, однак вказаний автомобіль на час перегляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 дізнавачем повернуто не було, не дивлячись на неодноразові звернення до дізнавача та керівника органу дізнання щодо цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України: «Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом».

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України: «Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.»

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України: «Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у разі скасування арешту».

Отже, вилучене майно повертається саме особі у якої воно було вилучене, а не лише власнику, а тому позивач ОСОБА_1 є саме тією особою якій автомобіль мали повернути, а у випадку його втрати - компенсувати його вартість.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України: «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

Відповідно до ст. 1173 ЦК України: «Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів».

Відповідно до ст. 1174 ЦК України: «Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи».

Відповідно до ст. 1176 ЦК України: «Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом».

Вказані норми також не містять посилання на необхідність наявності статусу власника у позивача, мова в них іде про «особу, якій завдана шкода».

Безумовно ОСОБА_1 є саме тією особою, якій завдана шкода, адже автомобіль, який він придбав та сплатив за нього гроші вилучено поліцією та не повернуто, що повинно бути відшкодовано державою, чи повернуто автомобіль у стані, в якому було вилучено.

Вказану позицію неодноразово підтримав і Верховний Суд, зокрема у постановах: від 02 лютого 2022 року (справа №911/448/21), від 22 квітня 2021 року (справа №904/1017/20), від 26 січня 2023 року (справа №910/8949/21), від 27 березня 2020 року (справа №915/935/18), від 28 жовтня 2020 року (справа №904/3667/19), від 17 жовтня 2019 року (справа №908/2202/18).

Згідно висновків вказаних постанов, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну органами досудового розслідування шкоду через неповернення тимчасово вилученого майна перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави; оскільки майно власнику не повернуто, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні - відсутні, а тому визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків; необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій цього органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України; обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наразі майно власнику не повернуто, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні відсутні.

Право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном передбачено статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак, колегія суддів вбачає самостійну підставу для задоволення позову, яка полягає в необхідності захисту права мирного володіння майном, передбаченого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким органом у цій справі є відповідач, як особа, відповідальна за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі №1-36/2001, за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2000 рік та статті 25 Закону України Про Державний бюджет України на 2001 рік (справа про відшкодування шкоди державою), також визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Як встановлено статтею 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

За таких обставин, відшкодування шкоди позивачу підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах, є Головне управління Державної казначейської служби України.

Відтак, визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний державними органами, у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивач належним чином доведено факт порушення його прав у вигляді заподіяння майнової шкоди, а тому позовні вимоги позивача про стягнення шкоди в сумі 150000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів також акцентує увагу у цій справі не те, що за відсутності встановлення його вини у кримінальному провадженні, після закриття справи у позивача виникли правомірні очікування та законні сподівання щодо повернення вилученого майна у порядку та строки визначені законодавством.

У даному випадку правоохоронні органи допустили надмірну тривалість порушення його права власності.

При цьому такі правомірні очікування, є об`єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Першого протоколу 1 до Конвенції та національного законодавства України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Київській області про стягнення майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) майнову шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба