Справа № 161/5533/25 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/1254/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28.07.2007 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (який змінив назву на АТ «БАНК ФОРВАРД») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №68840939, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 1832 грн на строк 365 днів та останній зобов`язався повернути кредит і сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Позивач зазначав, що у рамках проведення крос-кампаній для клієнтів АТ «БАНК ФОРВАРД» шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії програмний комплекс здійснив автоматичну зміну номера кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір номером №73391330 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №68840939 від 28.07.2007 року.

Також вказував, що банк перерахував грошові кошти в обсязі та у строк, визначених умовами кредитного договору, але у встановлений строк заборгованість відповідачем не була погашена. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року становить 91537,23 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 59126,17 грн; заборгованість за відсотками - 21238,03 грн; заборгованість за комісією - 11173,03 грн.

25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», в тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року у розмірі 91537,23 грн та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ТОВ «Кредит Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Вважає, що як позивач надав належні докази факту укладення кредитного договору з відповідачем, номер якого був автоматично змінено у зв`язку із проведенням крос кампаній для клієнтів АТ «БАНК ФОРВАРД». Позивачем надана виписка по картковому рахунку відповідача, що містить інформацію про користування кредитними коштами , та погашення заборгованості зі сплатою відсотків, що є визнанням існування між сторонами кредитних зобов`язань. Вважає, що позивачем надані всі необхідні докази на підтвердження позовних вимог та наявності заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони у даній справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи апеляційним судом, в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому колегія суддів ухвалила проводити судовий розгляд справи за відсутності учасників справи, що узгоджується із нормами ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. А саме, матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того факту, що кредитний договір з номером №73391330 був підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №68840939 від 28.07.2007 року, як і не містять копії самого кредитного договору з номером №73391330 від 31.01.2008 року, підписаного сторонами.

Окрім того, суд зазначав, що не підтверджено доказами наявність права вимоги у ТОВ "ФК «Кредит-Капітал» з ОСОБА_1 за кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року, оскільки в додатках до позову міститься лише витяг з реєстру договорів та боржників (Додаток № 1 до Договору № GL1N426202/1), в якому зазначені реквізити кредитного договору з номером №73391330 від 31.01.2008 року. Однак, жодних доказів у справі, які свідчать про укладення та підписання ОСОБА_1 такого договору суду не надано. Також матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 за вказаним у позові кредитним договором №73391330 від 31.01.2008 року кредитних коштів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та встановленим обставинам даної справи.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Судом установлено, що 28.07.2007 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №68840939, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 1832 грн на строк 365 днів (з 29.07.2007 року по 28.07.2008 року).

Відповідно до умов такого договору ПАТ «Банк Русский Стандарт» відкрив поточний рахунок та надав кредит ОСОБА_1 у сумі 1832 грн у формі безготівкового кредиту на строк 365 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі процентної ставки за кредитом та комісію за розрахункове обслуговування; кредит надавався шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок клієнта №8090.

У матеріалах справи міститься графік платежів до договору №68840939 від 28.07.2007 року щодо погашення отриманого кредиту, починаючи з 28.08.2007 року до 28.07.2008 року, згідно з яким погашення здійснюється рівними платежами у розмірі 216,00 грн щомісячно, та за останній місяць погашення кредиту в сумі 213,31 грн, з урахуванням процентної ставки за кредитом і комісії.

У позовній заяві представник позивача вказує, що згідно зі статутом АТ «БАНК ФОРВАРД» останній є правонаступником (зміна найменування) ПАТ «Банк Русский Стандарт» у новій редакції від 18.09.2018 року. Інших доказів того, що АТ «БАНК ФОРВАРД» є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт» суду не надано.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в межах проведення крос-кампаній для клієнтів АТ «БАНК ФОРВАРД» шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії програмний комплекс здійснив автоматичну зміну номера кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір номер №73391330 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №68840939 від 28.07.2007 року.

Проте, жодних доказів на підтвердження наведених доводів позивач до матеріалів справи ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надав.

25 липня 2024 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № GL1N426202/1 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема і відносно боржника ОСОБА_1 , однак не за кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року, а за №73391330 від 31.01.2008 року, що вбачається з витягу з реєстру боржників до даного договору.

Отже, відбулося відступлення на користь позивача права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №73391330 від 31.01.2008 року, що становить: заборгованість за тілом кредиту - 59126,17 грн; заборгованість за відсотками - 21238,03 грн; заборгованість за комісією - 11173,03 грн.

Проте, зі змісту позовних вимог видно, що позивач просить стягнути вказану заборгованість, покликаючись на невиконання відповідачем умов договору №68840939 від 28.07.2007 року, за яким ОСОБА_1 отримав 1832 грн кредитних коштів строком на 365 днів на придбання мобільного телефону.

Разом з тим, позивачем жодних розрахунків боргу за цим договором від 28.07.2007 року не надано, натомість долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором №73391330 від 31.01.2008 року, виконаний АТ «БАНК ФОРВАРД», а також додано до позову виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за угодою №73391330 від 31.01.2008 року, де жодного зв`язку із кредитним договором №68840939 від 28.07.2007 року не зазначено.

Таким чином, позивачем не надано письмового договору між сторонами, за яким ним придбано право вимоги до відповідача( №73391330 від 31.01.2008 року), а разом з тим не доведено позовні вимоги щодо наявності заборгованості відповідача за договором, за яким він просить стягнути борг у сумі 91537,23 грн (№68840939 від 28.07.2007 року).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як визначено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того факту, що кредитний договір з номером № 68840939 від 28.07.2007 є кредитним договором № 73391330 від 31.01.2008, номер якого змінено у зв`язку із проведенням крос кампаній для клієнтів АТ « БАНК ФОРВАРД», а тому набуття позивачем права вимоги щодо боргу за договором № 73391330 від 31.01.2008 не дає підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Руский Стандарт» договором № 68840939 від 28.07.2007.

Відсутність наведених доказів суперечить принципу повноти дослідження обставин справи та реалізації стандарту більшої переконливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених відповідним договором.

Оскільки позивачем, всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України, не доведено наявності заборгованості відповідача за договором кредиту № 68840939 від 28.07.2007 року, факту автоматичної заміни номеру та дати укладеного зазначеного договору кредиту на № 73391330 від 31.01.2008 та перенесення зазначеної заборгованості або факту укладення між сторонами у справі договору кредиту за № 73391330 від 31.01.2008, суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевказаних обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Інші доводи апеляційної скарги по суті спору ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні спірних правовідносин та положень законодавства,однак вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом неправильно застосовано норми матеріального права та/або порушено норми процесуального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін. Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 02 грудня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді