Справа № 183/57/25
№ 2/183/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради, треті особи: Самарівська районна державна адміністрація, Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права засновника селянського (фермерського) господарства, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Губиниської селищної ради, в якому просить визнати за ним права засновника фермерського господарства в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої входять права засновника фермерського господарства "Кулеба", ідентифікаційний код юридичної особи: 31335107. Вказує, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею, ОСОБА_2 , на підставі рішення 12 сесії ХХІІІ скликання Новомосковської районної Ради народних депутатів України Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 квітня 2000 року, надано у постійне користування земельна ділянка площею 10.080 гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння.

Земельна ділянка розташована на території Губиниської селищної ради.

Землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства.

Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 267.

ОСОБА_2 був засновником Селянського (фермерського) господарства КУЛЕБА, що підтверджується статутом ОСОБА_3 , затвердженого рішенням від 29 червня 2021 року.

Відповідно до п.4 рішення № 1/21 засновника ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року, позивача включено до складу членів С(Ф)Г .

Відповідно до п.5 рішення № 1/21 засновника ОСОБА_3 від 29 червня 2021 року, ОСОБА_2 звільнено з посади голови ОСОБА_3 та призначено головою цього господарства мене, ОСОБА_1 .

Вказує, що він, як позивач по справі, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 . Спадщину після смерті батька він прийняв, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори щодо успадкування прав засновника, та отримав роз`яснення, що нотаріальні дії не можуть бути здійсненні з цього питання через те, що СФГ є юридичною особою, а реалізація таких спадкових прав може бути вирішена у судовому порядку.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Постановленою суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 06 січня 2025 року відкрите загальне позовне провадження у справі (а.с. 30).

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року зобов`язано Першу самарійську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 (а.с. 36).

Ухвалою суду від 29 липня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 55).

Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримав обставини, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити його позов.

Представник відповідача - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області - в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно з якою просив суд розглядати справу без його участі, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи - Самарівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно,- в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі.

Третя особа - Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - в судове засідання не з`явилася, згідно з наданої до суду заяви просила розглядати справу за її відсутності.

Суд, дослідивши докази надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, вважає встановленими наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був засновником селянського (фермерського) господарства Кулеба, яке знаходиться за адресою: Україна, 51250, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, селище міського типу Губиниха, вул. Пожежна, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи:31335107, що підтверджується статутом ОСОБА_3 , затвердженого рішенням від 29 червня 2021 року, державна реєстрація №002002184.

Факт державної реєстрації селянського (фермерського) господарство Кулеба підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.07.2021 року.

Селянське (фермерське) господарство Кулеба, згідно з його Статутом було створено у 2000 році відповідно до Законів України «Про селянське (фермерське) господарство», «Про власність», «Про підприємництво», «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», «Про колективне сільськогосподарське товариство», земельного законодавства та інших нормативних актів України.

Засновник селянського (фермерського) господарства Кулеба ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом Центр надання адміністративних послуг Губиниської селищної ради 04.11.2024 року.

Згідно з наданою суду спадкової справи № 239/2024, заведеної державним нотаріусом Першої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островерховою О. А., із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся син спадкодавця - ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса від 07.05.2025 року, вих.№ 548/01-16, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно належне померлому.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , на підставі рішення загальних зборів членів Фермерського господарства Кулеба позивач ОСОБА_2 обраний головою такого господарства, що підтверджується Новою редакцією Статуту ФГ Кулеба .

Також судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , ФГ Кулеба здійснює господарську діяльність під керівництвом позивача ОСОБА_1 , як голови ФГ Кулеба.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

У той же час, відповідно до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Згідно з п. 23Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закон. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Частинами 1, 4 ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом.

Згідно статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про фермерське господарство" діяльність фермерського господарства припиняється: у разі реорганізації фермерського господарства; ліквідації фермерського господарства; визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Із змісту зазначеної норми випливає, що таке немайнове право засновника фермерського господарства, як вирішення питання щодо господарської діяльності фермерського господарства може переходити до спадкоємців засновника.

В роз`ясненнях, що містяться в п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

Дані висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63 цс 20. Велика Палата Верховного Суду в пункті 43 зазначеної Постанови вказала, що ефективним способом захисту прав спадкоємців засновника фермерського господарства, які не відмовилися від вступу до фермерського господарства, в якого немає сформованого статутного капіталу, є визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця прав засновника такого господарства.

Як зазначав суд вище, діяльність фермерського господарства не припинена, оскільки позивач є спадкоємцем, який бажає продовжити діяльність господарства.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно з п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У пункті 5.2. Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Статтею 63 Господарського Кодексу України, встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).

Відповідно до ст. 66 Господарського Кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства.

На підставі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Згідно із приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача ОСОБА_1 , як до спадкоємця засновника селянського (фермерського) господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради, треті особи: Самарівська районна державна адміністрація, державний нотаріус Першої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островерхова О. А., про визнання права засновника селянського (фермерського) господарства Кулеба в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право засновника селянського (фермерського) господарства Кулеба (ідентифікаційний код юридичної особи:335107; номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 01.07.2021, 002002184; місцезнаходження юридичної особи: Україна, 51250, Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, с-ще Губиниха, вул.Пожежна, буд. 15, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне найменування сторін:

- позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- відповідач - Губиниська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: вул. Шевченко, буд. 16, смт. Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, поштовий індекс 51252;

- третя особа - Самарівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, Самарівський район, м. Самар, вул. Шевченка, буд. 7;

- третя особа державний нотаріус ПершоїСамарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островерхова О. А., код ЄДРПОУ- 02891109, місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, Самарівський район м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 22.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Сорока.