Провадження №2/447/1339/25
Справа №447/2897/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

02.12.2025 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Рябчун А. В.,

за участю секретаря Кісіль А. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гивеля В. П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповдіача адвоката Ратича Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2025 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2024 року між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт, у результаті якого останній ображав її нецензурною лайкою.

Позивач посилається на те, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року у справі № 447/3369/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні алміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Згідно з вищенаведеною постановою, підставою для притягнення відповідача до аміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП слугувало те, що остатній 07.11.2024 року близько 18 год.30 хв., перебуваючи у громадському місці, а саме, на АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 . У судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав. Не заперечив, що обзивав заявницю нецензурними словами, голосно кричав.

Позивачка вказує, що унаслідок словесних образ, висловлених відповідачем у присутності його родичів, які стояли на подвір?ї, вона зазнала значних моральних страждань. Образливі висловлювання принизили її честь та гідність, спричинили відчуття сорому, душевний дискомфорт та психологічну напруженість. Внаслідок зазначених дій вона тривалий час перебувала у стані емоційного стресу, що проявлялося у вигляді безсоння, дратівливості, замкнутості та небажання спілкуватися з людьми.

Через тривалий емоційний стрес вона перенесла гострий мозковий інсульт та 10 грудня 2024 року була госпіталізована до неврологічного відділення «Лікарня інтенсивного лікування «КНІ «ТМО» СМОЛ», де вона пробула на стаціонарному лікуванні з 10.12.2024 року до 17.12.2024 року.

Вважає, що у зв?яку із протиправною поведінкою відповідача їй завдано значних душевних страждань, внаслідок чого вона перенесла гострий мозковий інсульт.

Ураховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, завдану адміністративним правопорушенням.

Процесуальні дії суду

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В.

Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 18 вересня 2025 року було скеровано запит до Відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

З отриманої судом 06 жовтня 2025 року відповіді ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд справи відкладено на 27 листопада 2025 року.

Доводи особи, яка подала відзив на позовну заяву

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки такі є необгрунтованими. Вказує, що обгрунтований сумнів викликає дата госпіталізації позивачки 10 грудня 2024 року, більше як через місяць після подій 07 грудня 2024 року. Вважає, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами позовні вимоги, у тому числі наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями та, як наслідок, нанесення шкоди.

Посилається на те, що розмір моральної шкоди, заявлений до відшкодування спричинений наслідками розгляду справи № 447/728/25, відповідно до яких з позивачки на користь ОСОБА_4 стягнуто 2 000,00 грн.

Просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Доводи особи, яка подала відповідь на відзив

У листопада 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Гивель В. П. подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що після подій 07 листопада 2024 року позивачка перебувала тривалий час у стані емоційного стресу, що проявлялося у вигляді безсоння, дратівливості, замкнутості та небажанні спілкуватися з людьми. Тож, саме через тривалий емоційний стрес вона перенесла гострий мозковий інсульт та 10 грудня 2024 року була госпіталізована до лікарні.

Розмір моральної шкоди у 20 000,00 грн обгрунтовує глибиною фізичних та моральних страждань, погіршенням здоров`я та страхом перед відповідачем. Заперечує заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу.

Фактичні обставини справи

У протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 листопада 2024 року зазначено, що від ОСОБА_1 прийнято заяву наступного змісту: «Прошу вас притягнути до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_5 , який на постійній основі словесно погрожує вбивством та нанесенням тілесних ушкоджень, крім цього інколи шарпає за волосся під час словесного конфлікту.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2024 року у справі № 447/3369/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Відповідно до довідки № 374 від 11 грудня 2024 року, виданою КПП «ТНО «СНОЛ», ОСОБА_1 про те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ВП «ЛІЛ «КНП «ТНО «СНОЛ» з 10 грудня 2024 року.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 12439 від 13 грудня 2024 року ОСОБА_1 у період з 10.12.2024 року до 17.12.2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у ВП «ЛІЛ «КНП «ТНО «СНОЛ» з діагнозом інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частин 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Вказала, що зазнала моральних страждань внаслідок конфлікту з відповідачем, який відбувся 07 листопада 2024 року. При цьому тривалий час вона страждала на головні болі, а з 10 грудня 2024 року до 17 грудня 2024 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Стверджувала, що погіршення стану її здоров`я спричинене поведінкою відповідача 07 листопада 2024 року. Розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн вважає обгрунтованим, оскільки вона несла витрати на лікування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та вказав, що позовні вимоги є обгрунтованими, неправомірна поведінка відповідача підтверджується постановою Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 447/3369/24, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Передбаченого статтею 173 КУпАП. При цьому позивачка перебувала на лікарняному з діагнозом інфаркт. Вважає, що є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та хворобою позивачки. При цьому внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка зазнала тривалих душевних страждань, погіршення здоров`я.

В судовому засіданні відповідач заперечив обставину спричинення позивачці моральної шкоди. Зазначив, що дійсно 07 листопада 2024 року між ним та позивачкою був конфлікт, під час якого він образив позивачку, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. При цьому моральної шкоди він їй не завдавав, а її посилання на спричинення їй душевних страждань вважає необгрунтованими.

В судовому засіданні представник відповідача вказав на відсутність підстав для задоволення позовної заяви, оскільки наведені у позові обгрунтування та надані у судовому засіданні пояснення не підтверджують обставину завдання позивачці моральної шкоди. Крім того, вважає, що звернення позивачки до лікарні через місяць після конфлікту з відповідачем не підтверджує, що хвороба позивачки виникла внаслідок подій 07 листопада 2024 року. Посилається на необгрунтованість розміру моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка, оскільки в судовому засіданні вона включала в дану суму витрати на лікування, які не відносяться моральної шкоди. Просив стягнути витрати на справничу допомогу.

Заслухавши сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

До загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Ураховуючи зазначене, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено завдання їй моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, не надано доказів на підтвердження такої шкоди. Зокрема, у судовому засіданні позивачка та її представник належно не обгрунтували, у чому саме полягала завдана відповідачем за наслідками конфлікту 07 листопада 2024 року моральна шкода.

Судом враховано наявність постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 09 грудня 2024 року у справі № 447/3369/24, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Також судом враховано обставини, встановлені під час розгляду вказаної справи, а саме, що 07.11.2024 року ОСОБА_2 , перебуваючи у громадському місці, а саме на АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу громадянки ОСОБА_1 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

При цьому судом взято до уваги визнання вказаних обставин відповідачем як під час розгляду справи № 447/3369/24, так і в судовому засіданні під час розгляду даної справи.

Проте, посилання позивачки та її представника на те, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, зокрема, вона перебувала на стаціонарному лікуванні у ВП «ЛІЛ «КНП «ТНО «СНОЛ» з діагнозом інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій, як наслідок дій відповідача та підстава для відшкодування моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у період з 10.12.2024 року до 17.12.2024 року, тоді як подія відбувалася 07 листопада 2024 року, тобто більше ніж за місяць до її госпіталізації. Крім того, обставини подій 07.11.2024 року, встановлені під час розгляду справи № 447/3369/24, свідчать про те, що відповідач висловлювався нецензурною лайкою на адресу громадянки ОСОБА_1 , інших дій зі сторони встановлено не було. З долучених позивачкою документів, а саме виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 12439 від 13 грудня 2024 року не встановлено, що госпіталізація позивачки пов`яана зі стресом або діями третіх осіб щодо позивачки, натомість вказано, що скарги з`явилися 09 грудня 2024 року. При цьому, обгрунтовуючи позовні вимоги, в судовому засіданні позивачка посилалася на необхідність компенсації їй витрат на лікування, що не відноситься до інституту моральної шкоди.

З огляду на зазначене, у суду немає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою ОСОБА_2 та завданою шкодою ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

Відповідачем ОСОБА_2 та його представником адвокатом Ратичем Т. М. заявлено клопотання про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ятастатті 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Уразі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Вирішуючи питання про обсяг доказів в обґрунтування розміру судових витрат відповідачів на правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що така вимога частини 8 статті 141 ЦПК застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На виконання вимог статті 137 ЦПК України адвокатом поданий договір про надання правової допомоги від 29 жовтня 2025 року № 114/25., укладений між адвокатом Ратичем Т.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001123 від 08.12.2016 та ОСОБА_2 , згідно умов якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу.

Відповідно до п. 1.1 договору від 29 жовтня 2025 року, правова допомога за цим договором надається у складанні/поданні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, клопотань, заяв, участь адвоката у судових засіданнях (за необхідності).

Відповідно до п.2.3 договору, загальна вартість послуг адвоката становить 10000 грн.

Пунктом 2.4 передбачено, що вартість послуг, визначені в п.2.3 цього договору, клієнт сплачує адвокату протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Отже, з огляду на конкретні обставини справи та позицію позивача та її представника про необгрунтованість заявлених до стягнення відповідачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, ціною позову, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, а також відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги про відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02 грудня 2025 року.

Суддя: Анна Рябчун