П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 753/7374/23

Провадження № 22-ц/824/8478/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 26 листопада 2025 року

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Шевчука Дмитра Ігоровича на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року, ухваленого у складі судді Кириленко М.О.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27.12.2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

Також зазначив, що позивач постійно не проживає в Україні, спільна дитина проживає з відповідачем, позивач певний час мав можливість спілкуватись з дитиною, підтримуючи зв`язок із матір`ю, проте невдовзі матір перестала дозволяти батькові спілкуватися з його сином. Відповідач разом із дитиною певний час проживала за місцем реєстрації, проте в черговий раз коли батько дитини (перебуваючи в Україні) намагався побачитися з дитиною, вказане виявилось неможливим через відсутність матері за місцем проживання. У зв`язку з цим, 02.06.2020 року о 15 год. 30 хв. позивач звернувся до чергової частини Таращанського відділу поліції із заявою, згідно якої просив допомогти встановити місце проживання колишньої дружини та їх сина для подальшого спілкування, піклування та виховання сина.

Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , живе у АДРЕСА_1 , окрім іншого повідомив, що він був одружений з ОСОБА_2 , у 2016 році заявник виїхав за кордон та на території України не перебував кілька років.

02.06.2020 року ОСОБА_1 прибув у с. Лука Таращанського району Київської області за місцем колишнього проживання його колишньої дружини для того, щоб відвідати свого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак йому повідомили, що його колишня дружина продала будинок, в якому проживала та виїхала в інше місце проживання. Куди саме не відомо. 02.06.2020 року о 20 год. 15 хв. було установлено мобільний телефон ОСОБА_2 № НОМЕР_1 та в телефонній розмові було встановлено, що вона разом із сином ОСОБА_3 на даний час знаходиться на території Київської області, однак точне місце знаходження повідомити відмовляється.

Листом від 18.06.2020 року за № 468 Головне управління поліції в Київській області Таращанського відділення поліції Миронівського відділу повідомлено, що звернення позивача зареєстровано до журналу єдиного обліку Таращанського відділення поліції за № 1428 від 02.06.2020 року розглянуто та по ньому проведено перевірку в межах компетенції.

Далі, позивач звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації щодо питання встановлення днів зустрічей з малолітнім сином, однак розглянути питання щодо встановлення днів зустрічей з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявилося неможливим.

Також зазначив, що після отримання номеру телефону у Таращинському відділенні Миронівського відділу поліції, позивач неодноразово телефонував відповідачу, проте остання не відповідала на його телефонні дзвінки, як наслідок позивач повністю позбавлений спілкування з дитиною через його матір. Зазначає, що позивач тривалий проміжок часу не мав встановленої інформації про місце знаходження/проживання дитини - ОСОБА_3 .

Позивачем було встановлено нове фактичне місце проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 . 15.09.2022 року позивач через додаток WhatsApp Messenger написав привітання до дня народження сина. Сторонами велась часткова переписка щодо дитини. Далі, позивач намагався отримати банківські реквізити матері дитини для перерахування грошових коштів та просив надіслати фотографії спільної дитини.

Просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди застосовані до ОСОБА_1 у спілкуванні, вихованні та побаченн6і із сином ОСОБА_3 . Встановити наступний графік ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 : кожної третьої суботи місяця ОСОБА_1 при перебуванні в Україні проводить час із сином ОСОБА_3 в присутності матері з 09:00 год. до 18:00 год.; кожної суботи та неділі з 17:00 год мінімально 30 хвилин ОСОБА_1 має право на спілкування з дитиною ОСОБА_3 шляхом відео звязку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skype».

Ухвалою суду від 23.08.2023 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2023 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у цивільній справі на термін 30 днів.

Ухвалою суду від 19.12.2023 року призначено по справі судову психологічну експертизу. Провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 12.04.2024 поновлено провадження в справі, в зв`язку з несплатою рахунку за проведення судової психологічної експертизи.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до повідомлення завідувача Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Черкаського відділення (ЧкВ КНДІСЕ) А.Єфіменко від 03.04.2024 року, ухвалу суду від 19.12.2023 року про призначення судово психологічної експертизи залишено без виконання в зв`язку з несплатою рахунку №539 від 07.02.2024 року (т.1 а.с. 118).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- перші шість місяців з дня набрання чинності даним судовим рішенням законної сили - кожного четверга тижня з 16:30 години до 17:30 години та кожну суботу тижня з 15:00 години до 16:00 години, при перебуванні в Україні, з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога, забезпечення участі якого покласти на батька дитини;

- спілкування засобами мобільного зв`язку, після налагодження контакту з дитиною та погодженням з психологом, батько ОСОБА_1 має право на спілкування в денну пору доби, у вільний від навчання дитини час, за бажанням дитини, з урахуванням режиму дня дитини, та різниці в часі з країною перебування.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проведення спільних побачень (контактів) з батьком дитини ОСОБА_1 у присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога.

Після спливу шести місяців з дня набрання даним судовим рішенням законної сили, зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити виконання такого графіку побачень, батька при перебування в Україні, з сином:

- перша, третя субота кожного місяця з 11-00 години до 17-00 години, з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_2 ;

- у день народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного року з 15-00 години до 19-00 години з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_2 ;

- спілкування в денну пору доби у вільний від навчання дитини час шляхом відео зв`язку, за бажанням дитини з урахуванням режиму дня дитини та різниці в часі з країною перебування.

Початок побачень батька з сином відбувається за місцем проживання дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місце проживання дитини, та/або про зміну місця проживання дитини, якщо таке відбулось.

Роз`яснити сторонам можливість звернення до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зав`язків дитини.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з сином може перешкоджати нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем ОСОБА_2 не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять.

Враховуючи конкретні обставини справи, бажання позивача ОСОБА_1 відновити спілкування з сином, розуміння настання для сина ОСОБА_3 , несприятливих наслідків намагання змінити поведінку на майбутнє, суд вважає, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його малолітнім сином ОСОБА_3 , і такі зустрічі відповідатимуть інтересам дитини, так як дитині важливий зв`язок з обома батьками.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону щодо обов`язку батьків брати участь у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати свою дитину та спілкуватися з нею, відсутність на даний час будь-яких визначених законом обмежень права позивача на спілкування з дитиною, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення способу участі позивача ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 .

При цьому суд бере до уваги передусім інтереси дитини та конкретні обставини даної справи, а також керується тим, що встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Шевчук Дмитро Ігорович подавапеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задволені позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення вийшов за межі позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення без проведення судової експертизи по справі, оскільки відповідно до ухвали суду судову експертизу було призначено в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз, а її безпідставно було доручено Черкаському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Зазначає. що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування та факт несплати позивачем аліментів.

Зауважив, що суд першої інстанції порушив принцип забезпечення найкращих інтересів дитини.

Процесуальним правом на подачу відзиву сторони у справі не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Шевчук Д.І. ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Судові повістки, які надсилалися ОСОБА_1 повернулися до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29 квітня 2017 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис №3344. В графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (т.1 а.с. 16).

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 липня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1459 - розірвано. Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - « ОСОБА_5 ». Судові витрати стягнуто на користь ОСОБА_2 . В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів відмовлено, що підтверджується заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27.12.2016 року, яке набрало законної сили 11.02.2017 (т.1 а.с. 17-19).

02.06.2020 року о 15-30 год. до ЧС Таращанського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що він на протязі двох останніх років втратив зв`язок із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у 2016 році проживав спільно з матір`ю ОСОБА_2 в с. Лука Таращанського району Київської області. Заявник просить допомогти відновити зв`язок із сином, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №1428 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Згідно повідомлення т.в.о. начальника підполковника поліції Радкевича Т. встановлено, що у вказаному зверненні відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 13, 31).

Відповідно до довідки про результати перевірки викладеної інформації у зверненні ОСОБА_1 від 09.06.2020 року т.в.о. начальника Таращанського ВП Миронівського відділу ГУНП в Київській області, зазначено про перевірку звернення позивача. Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , живе у АДРЕСА_1 , окрім іншого повідомив, що він був одружений з ОСОБА_2 , у 2016 році заявник виїхав за кордон та на території України не перебував кілька років. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 прибував с. Лука Таращанського району Київської області за місцем колишнього проживання його колишньої дружини ОСОБА_2 для того щоб відвідати свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак йому було повідомлено, що його колишня дружина продала будинок та виїхала на інше постійне місце проживання.02.06.2020 року о 20-15 год. було встановлено мобільний телефон ОСОБА_2 , в ході телефонної розмови встановлено, що вона разом з сином знаходиться на території Київської області, однак повідомити точне місце знаходження відмовилася (т.1 а.с. 14-15).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та не проживає в АДРЕСА_3 , місце перебування невідоме, що підтверджується довідкою від 03.07.2020 року № 02-31/117 видною Карапишівською сільською радою (т.1 а.с. 20).

Згідно повідомлення служби у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації від 14.07.2020 року № 01-21/138 вбачається, що служба у справах дітей розглянути питання ОСОБА_1 щодо встановлення днів зустрічей з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має можливості, так як відповідно до довідки Карапишівської сільської ради від 03.07.2020 № 02-31/117, ОСОБА_2 (мати дитини) зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , але не проживає. Місце проживання її та дитини невідомо (т.1 а.с. 21).

З наданої копії договору оренди від 09 липня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Строк дії договору оренди - до 10 липня 2024 рік (т.1 а.с. 22 -23).

В ході підготовки справи до розгляду судом було направлено запит щодо реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_2 (т.1 а.с. 60,61).

Згідно відповіді Карапишівського старостинського округу №7 Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 62).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Слід також враховувати, що самостійне застосування судом при прийнятті рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Посилання заявниці на те, що зазначений порядок участі батька у вихованні дочки не був заявлений у позові, що, на її думку, свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та вихід за межі позовних вимог, колегія суддів відхиляє. Суд першої інстанції розглянув справу у межах заявлених позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а також про визначення порядку участі батька у вихованні малолітньої дитини, врахувавши, як положення статті 159 СК України, так і фактичні обставини справи на час її розгляду, застосувавши той спосіб захисту прав позивача, який відповідає сучасним реаліям, є ефективним та спрямований на забезпечення найкращих інтересів дитини.

Отже, дослідивши матеріали справи апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції не виходив за межі позовних вимог, а вирішив справу відповідно до норм законодавства та якнайкращих інтересів дитини, врахувавши при цьому наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін.

У даному випадку зобов`язання судом відповідача та позивача до вчинення відповідних дій, не може бути розцінено як вихід судом за межі позовних вимог.

Зроблені районним судом висновки по суті вирішення спору узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у подібних справах (частина четверта статті 263 ЦПК України), яка є сталою.

Як убачається з матеріалів справи 12 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шевчук Д.І. звернувся до суду з клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та доручити її проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року клопотання було задоволено та призначено судову експертизу яку доручено провести Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до відповіді Київського науково-дослідно інституту судових експертиз справу направлено до Черкаського відділення Київського науково-дослідно інституту судових експертиз, з метою проведення судової експертизи, оскільки експерти-психологи Київського НДІСЕ надмірно завантажені (т.1 а.с.173).

Також Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направив рахунок від 07 лютого 2024 року №539 за проведення судової-психологічної експертизи (т.1 а.с.179).

Разом з тим, 03 квітня матеріали справи №753/7374/23 в зв`язку з несплатою рахунку №539 від 07 лютого 2024 року за проведення психологічної судової експертизи Черкаське відділення КНДІСЕ залишило ухвалу від 19 грудня 2023 року без виконання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було належним чином виконано вимоги відповідача щодо призначення судової експертизи. Водночас, проведення експертизи не відбулося з вини самої відповідачки, яка не забезпечила сплату судової експертизи, обов`язок щодо якої було покладено на неї відповідною ухвалою суду від 19 грудня 2023 року. Таким чином, відповідальність за її непроведення покладається безпосередньо на відповідача, оскільки саме вона не виконала вимоги судового рішення.

Крім того, факт направлення матеріалів до Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не може бути розцінений як підстава для відмови у проведенні експертизи, оскільки зазначене відділення є структурним підрозділом КНІСЕ, і відповідно, експертиза виконувалася в межах компетенції єдиної установи - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, хоча й в іншому її підрозділі.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими і підстав для їх задоволення не вбачається.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, враховуючи викладене висновок органу опіки та піклування, є дорадчим та консультативним для суду, та не тягне за собою обов`язок суду враховувати його під час винесення рішення.

Зазначений висновок, на переконання суду, є необґрунтованим, оскільки при його складанні були враховані виключно інтереси матері - ОСОБА_2 , натомість не було проведено жодної бесіди з батьком дитини - ОСОБА_1 . Висновок ґрунтується лише на документах, поданих відповідачем, без врахування думки самої дитини - ОСОБА_3 , яка не була опитана. Такий підхід свідчить про однобічність висновку, що, відповідно, не дозволяє визнати його таким, що повною мірою відображає матеріали справи та встановлені обставини.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо неврахування висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати необґрунтованими.

В судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Шевчука Д.І. було опитано малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності психолога ОСОБА_6 . ОСОБА_3 в ході опитування пояснив, що батька він не знає, бажання з ним зустрічатися він не має, оскільки батько його не забезпечує матеріально, проживає разом з мамою та її чоловіком, який про нього турбується, купує все необхідне.

Колегія суддів зазначає, що безумовно, діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що стосуються їх інтересів. Водночас право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з нею.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛ Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення ЄСПЛ Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з метою забезпечення права батька на спілкування з дитиною.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення батькові способу його участі у вихованні сина та часу їхнього спілкування, суд врахував факт тривалого неспілкування батька із сином та місце проживання обох батьків.

Врахувавши відсутність сталого психічного зв`язку між батьком та дитиною, тривале проживання дитини з матір`ю, відсутність повноцінного контакту з батьком, суд обґрунтовано вказав на необхідність проведення зустрічей батька з дитиною в перші шість місяців з дня набрання чинності судового рішення в присутності матері та психолога. Таке застереження сприятиме поступовому налагодженню відносин між ними та формуванню емоційного контакту сина та батька,

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки визначені судом дні та час побачень батька з дитиною у повній мірі відповідатимуть інтересам дитини та батька.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку сина, незалежно від того, з ким він буде проживати.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 рокубез змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шевчука Дмитра Ігоровича -залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна