ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2124/25

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1761/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційні скарги: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 08 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини (суддя Ченцова С.М.), ухвалене у м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що судовим наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 грудня 2024 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 05 листопада 2024 року. Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України, відповідач за 2024 рік отримав дохід як фізична особа підприємець у розмірі 8 159 831,10 грн, тоді як сума сплачених аліментів за один місяць становить 3 951 грн. Позивачка вказує, що визначений до стягнення розмір аліментів не забезпечує належного матеріального утримання й фізичного розвитку дітей при можливості платника аліментів сплачувати їх у більшому розмірі. У свою чергу, вона з 31 січня 2025 року втратила роботу, перебуває на обліку як безробітна у Чернігівському обласному центрі зайнятості та з серпня 2024 року змушена винаймати житло. Враховуючи зазначені обставини, вона просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 грудня 2024 року у цивільній справі № 751/9946/24, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 20 000 грн щомісячно (по 10 000 грн на кожну дитину), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; відкликано з примусового виконання зазначений судовий наказ про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право вибору способу стягнення аліментів належить позивачці, яка надала належні докази того, що діти проживають разом із нею, а визначений судовим наказом розмір аліментів у частці від доходу відповідача в умовах істотної зміни майнового стану сторін не забезпечує належного рівня їх утримання. Суд установив, що сукупний майновий стан відповідача є істотно кращим, ніж у позивачки, а запропонований ним розмір аліментів не відповідає найкращим інтересам дітей. З урахуванням віку дітей, необхідності забезпечення умов для їхнього належного фізичного, розумового та соціального розвитку, а також очевидної невідповідності попереднього розміру аліментів реальним потребам дітей і майновим можливостям відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у твердій грошовій сумі по 10 000 грн на кожну дитину щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити оскаржуване рішення в частині визначеного розміру аліментів, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 12 000 грн щомісячно (по 6 000 грн на кожну дитину) до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінив майновий стан сторін та без достатнього обґрунтування визначив розмір аліментів у сумі 20 000 грн. При цьому не врахувавши, що задекларований дохід відповідача як фізичної особи - підприємця є оборотом, значна його частина витрачається на забезпечення господарської діяльності, що позивачка добровільно не працює, орендує житло й не довела реальний обсяг витрат на дітей. Відповідач сумлінно сплачував аліменти та додатково брав участь у утриманні доньок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що суд правомірно змінив спосіб стягнення аліментів, оскільки визначений судовим наказом розмір аліментів (3 951 грн на місяць на кожну дитину) не забезпечував належного рівня утримання дітей, тоді як відповідач як фізична особа - підприємець отримує суттєвий дохід та має у власності вісім транспортних засобів, у тому числі три з яких придбані протягом останнього року. На її думку, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та суб`єктивної оцінки його доходів і витрат, які не спростовують встановлених судом обставин.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено: стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із того, що позивачка подала належні та допустимі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. Оцінивши подані документи та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, характер і складність справи, час, витрачений адвокатом, а також принципи розумності й співмірності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої суми і визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зазначену заяву задоволено з порушенням вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка до закінчення судових дебатів не робила заяви про намір подати докази витрат на правничу допомогу, а відтак така заява підлягала залишенню без розгляду. Крім того, подані позивачкою докази витрат на правничу допомогу, на думку апелянта, не дають змоги ідентифікувати ці витрати як понесені саме у цій справі, а розмір заявлених витрат є неспівмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2025 року відповідає.

По справі встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10,11).

06 грудня 2024 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано судовий наказ №751/9946/24, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 05 листопада 2024 року (а.с. 5,6).

Зазначений судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП№76823375). Станом на 01 березня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 14,39).

Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 05 січня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 13 червня 2018 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 10 грудня 2016 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 10 грудня 2016 року), ОСОБА_1 - знята з реєстрації 05.12.2023 року (а.с. 60).

Відповідно до договору оренди від 14 серпня 2024 року, ОСОБА_1 прийняла в строкове платне користування двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , орендна плата складає 7000 гривень (а.с.12-13).

Згідно актів про проживання особи без реєстрації 28 жовтня 2024 року, від 03 березня 2025 року, зі слів заявника ОСОБА_5 та сусідів, ОСОБА_1 , 1986 р.н., ОСОБА_3 , 2009 р.н., та ОСОБА_4 2015 р.н., які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації (а.с.24,57).

У заяві про видачу зазначеного судового наказу позивачка зазначала адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 (а.с.58-59).

Відповідно до довідки № 2227 від 25 лютого 2025 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівській філії Чернігівського обласного центру зайнятості як безробітна з 07.02.2025 року (а.с.15).

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України на запит № 253316020 від 24 лютого 2025 року, ОСОБА_2 як фізична особа - підприємець за 2024 рік отримав дохід у розмірі 8 159 831,10 грн, з яких утримано податок у сумі 407 991,56 грн (а.с. 1623).

Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС у Київській та Чернігівській областях від 25 червня 2025 року, за ОСОБА_2 , станом на 25.06.2025 зареєстровано 8 транспортних засобів : 2020 один, 2022 два, 2023- два, 2024- три (а.с. 99).

Довідка АТ СГ «ТАС», інформаційний звіт щодо придбання пального та виписки АТ КБ «ПриватБанк» свідчать про значні витрати відповідача, пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності, у тому числі на страхування транспортних засобів, пальне та сплату відсотків за кредитними договорами (а.с. 66-79).

ОСОБА_2 є ФОП на 3 групі спрощеної системи оподаткування та платником єдиного податку за ставкою 5 % доходу (а.с. 8084).

Згідно з банківською випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 25 квітня 2025 року ОСОБА_2 добровільно перераховує позивачці аліменти на дітей, та окремо дітям перераховує кошти (40-56).

У судовому засіданні 26 червня 2025 року сторони не заперечували, що відповідач має у власності житло, а у позивачка, яка проживає із дітьми власне житло відсутнє (а.с. 100-101).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18 викладено правовий висновок, що відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення дозволяє змінювати спосіб виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може передбачати зміну способу їх стягнення, тобто аліменти, визначені у частці від заробітку (доходу) одного з батьків, можуть бути замінені на фіксовану грошову суму і навпаки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили змінюються обставини, що впливають на розмір, тривалість або припинення виплат, кожна сторона має право пред`явити новий позов про зміну розміру чи строків платежів або про звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються від дня подання позову. Тобто, при первинному зверненні до суду аліменти присуджуються з моменту подання позовної заяви.

Проте у разі зміни способу стягнення аліментів, наприклад, з твердої грошової суми на частку від доходу або навпаки, застосовується ст. 192 СК України, яка передбачає, що новий порядок сплати набирає чинності після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі, відповідно до ст. 192 СК України, підлягає з`ясуванню питання змін у матеріальному чи сімейному стані платника аліментів, а також можливе погіршення або поліпшення його здоров`я з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Аналізуючи надані суду докази, позицію сторін у спорі та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виключного права позивачки на зміну способу стягнення аліментів, їх стягнення з моменту набрання рішенням законної сили, а також щодо обов`язку відповідача утримувати неповнолітніх дітей.

Суд вірно встановив, що діти проживають з позивачкою, яка на даний час не працює, не має власного житла, у зв`язку з чим орендує житло, а відповідач працює, має дохід та власне житло, не сплачує аліменти за іншими виконавчими листами, частково визнав позов у частині стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 12 000 грн щомісячно на обох дітей.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів у твердій грошовій сумі 20 000 грн щомісяця (по 10 000 грн на кожну дитину) відповідає віку дітей, їхнім об`єктивним потребам та можливістю відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Доводи ОСОБА_2 про те, що задекларований ним як фізичною особою - підприємцем дохід є лише оборотом, значна частина якого витрачається на забезпечення господарської діяльності, а позивачка нібито добровільно не працює, орендує житло та не довела реальний обсяг витрат на дітей, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Факт здійснення ним підприємницької діяльності та пов`язані з цим витрати не звільняють відповідача від обов`язку належного утримання дітей і не спростовують висновків суду першої інстанції про істотно кращий майновий стан відповідача порівняно з позивачкою та можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що підтверджується, зокрема, значним розміром задекларованого доходу та наявністю у нього восьми транспортних засобів, частина з яких придбана протягом останніх років.

Посилання апелянта на тимчасову відсутність у позивачки роботи та нібито добровільну відмову від працевлаштування не свідчать про відсутність у дітей потреб в утриманні. Наданою позивачкою довідкою центру зайнятості про перебування її на обліку як безробітної спростовуються вище зазначенні твердження відповідача.

Крім того, обставини, передбачені нормами ст.182 СК України не вимагають надання детального розрахунку всіх витрат на дітей, а передбачають оцінку сукупності доказів у справі, у тому числі майнового становища платника аліментів.

Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідач не позбавлений права згодом змінити розмір аліментів за наявності підстав, передбачених статтею 192 СК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в частині визначеного до стягнення розміру аліментів не спростовують, рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 44, 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У справі, яка переглядається, позивачка після ухвалення рішення 30 червня 2025 року, 04 липня 2025 року подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками про понесення витрат на правничу допомогу.

Водночас у першій заяві по суті спору вона не зазначала орієнтовного розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу та не подала попереднього розрахунку таких витрат, як того вимагає частина перша статті 134 ЦПК України.

Також вона, відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі, у даному випадку - до оголошення суду про перехід до стадії ухвалення рішення, не подавала доказів витрат на правничу допомогу та не робила заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного додаткового рішення з ухваленням нового рішення про залишення відповідної заяви без розгляду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення підлягає задоволенню, а додаткове рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 вересня 2025 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст.ст.137, 141, 258, 263, 374, 375, 376, ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 вересня 2025 року -задовольнити.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 вересня 2025 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: