Справа № 352/1106/25
Провадження № 2/352/717/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукули О.С.,

за участю представника позивача Єфремової І.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

13.05.2025 року представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.2020 року між «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № PL/13/3330, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 300 000 грн на визначений строк до 02.06.2023 року шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, з відсотковою ставкою 0,01 % в річних, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту 1,99% в місяць від суми кредиту та у грошовому виразі становить 5 970 грн, а позичальник зобов`язаний своєчасно погашати споживчий кредит та сплачувати проценти за його користування та здійснювати інші платежі.

03.06.2020 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № PL/13/3330, у відповідності до якого ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору № PL/13/3330 від 03.06.2020 року.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, тому станом на 03.04.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 364 559,63 грн, з яких: 180 045,78 грн прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 14,54 грн заборгованість за процентами за період з 23.09.2022 року по 19.07.2023 року, заборгованість за комісією в сумі 173041,58 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2020 по 31.01.2022 року в сумі 8535,10 грн та 3% річних за період з 11.09.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 2922,63 грн.

Тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаним договором в розмірі 364 559,63 та понесені судові витрати.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. до суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому вважає нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування несправедливим, що є підставою для визнання положень договору, в яких ця комісія передбачена, недійсними. Вказує, що кредитний договір не містить обґрунтування щомісячної плати комісії, зокрема, що саме входить у дану послугу. Окрім цього, відповідач не погоджується із строком нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки вважає, що відносно вимог про стягнення грошових санкцій за період до 13.05.2022 року сплив строк позовної давності та посилаючись на Пункт 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вважає, що боржник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану.

Представник позивача надіслала суду письмові пояснення, в яких вказала, що категорично не погоджується з відзивом на позовну заяву. Щодо встановлення плати за розрахунково касове обслуговування послалась на постанову Верховного Суду від 21.06.2023 р. у справі № 463/2891/21 за позовом до АТ «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсними умов аналогічного договору про надання споживчого кредиту № PL/12/2656 від 17.02.2020 р., де зазначено, що «з огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між сторонами, вважає законним право кредитора (відповідача) встановлювати, зокрема, комісію за розрахунково - касове обслуговування, яка включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Звернула увагу суду на те, що договір про надання споживчого кредиту №PL/13/3330 укладено з ОСОБА_1 ще 03 червня 2020 року, останній виконував умови кредитного договору та сплачував комісію, зокрема за розрахунково касове обслуговування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку. Жодних заперечень проти укладеного кредитного договору відповідач 1 не зазначав.

Вказує, що Постанова від 27 грудня 2018 року № 695/3474/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, на яку посилається відповідач 1, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. На момент укладення спірного договору до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачі» вже були внесені зміни та виключено частину ч. 4 ст. 11.

Щодо позовної давності зазначила, що в силу п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. По 30 червня 2023 року діяла норма п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, в силу зазначених положень Цивільного кодексу України, позивачем не пропущено строк позовної давності.

ОСОБА_1 подав до суду заперечення на письмові пояснення представника позивача, у яких відповідач 1 просив визнати недійсною колонку 7.2 договору № PL/13/3330, що встановлює розрахунково касове обслуговування кредиту з моменту укладення 03.06.2020 року, зобов`язати банк зробити перерахунок здійснених відповідачем 1 платежів в рахунок погашення комісії за договором, зарахувавши таку в рахунок погашення інших обов`язкових платежів за договором та у задоволенні вимог щодо сплати заборгованості по комісії, інфляційних втрат та 3% річних відмовити, з мотивів, зазначених у відзиві.

Представник ОСОБА_3 адвокат Репецький В.В. до суду надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлені вимоги не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а частина нарахованої заборгованості складається з платежів, які є нікчемними за своєю правовою природою. Вказав, що зазначені у відзиві відповідача 1 аргументи відповідачем 2 підтримує як поручитель у повному обсязі, зокрема щодо щомісячної комісія, яка на думку відповідача 2, є несправедливою умовою договору і підлягає визнанню нікчемною, розрахунку заборгованості, який є неправильним через включення нікчемних платежів та не доведення банком факту належного виконання своїх обов`язків щодо розкриття інформації про загальну вартість кредиту.

Крім того відповідач (поручитель) заявляє про необхідність застосування строку позовної давності для відмови у позові стосовно усієї заявленої суми заборгованості, в тому числі підтримуючи доводи відповідача-1 (позичальника), котрі висловлені стосовно нарахованих інфляційних втрат та 3% річних. Відтак просив відмовити в задоволенні позову АТ «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_2 у повному обсязі (в т.ч. із врахуванням недійсності умов договору, а також за клопотанням відповідача про застосування спливу строку позовної давності у спорі та припинення поруки), а у разі часткового задоволення позову - зменшити обсяг стягнення пропорційно розміру правомірної заборгованості, виключивши нарахування, що є нікчемними або неправомірними.

Представник позивача категорично не погоджується із відзивом на позовну заяву відповідача 2 з підстав його необґрунтованості, недоведеності та надуманості. Вказує, що відповідач 2 посилається на висновки Верховного Суду, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин (правовідносини у справах не є подібними) або таких постанов взагалі не існує. Відповідач посилається на Постанову НБУ № 168 від 10.05.2007, яка втратила чинність 10.06.2017, на Закон України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка також втратила чинність. відповідач 2 помилково вважає припиненим основне зобов`язання та у зв`язку із цим помилково вважає припиненою поруку.

Неправильне застосування відповідачем 2 Закону України «Про споживче кредитування» у взаємодії з іншими нормативно правовими актами призводить до неправильного висновку відповідача 2 про нікчемність умови кредитного договору про встановлення комісії за розрахунково касове обслуговування. Крім цього зазначає, що до договору про надання споживчого кредиту №PL/13/3330 від 03.06.2020 р. зміни не вносилися, додаткові угоди не укладалися, обсяг заборгованості поручителя не збільшувався.

Відповідачем 2 не доведено припинення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №PL/13/3330 від 03.06.2020. Згідно п. 8.5. договору поруки, до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується позовна давність тривалістю 10 років. Зауважила, що проаналізувавши Єдиний реєстр судових рішень, зробивши запит на сайті Судова влада України за номером справи № 127/2823/20, № 522/2432/18, 640/16548/18 встановлено, що постанов ВС, на які посилається Відповідач 2 не існує.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у клопотаннях, які подані представником, просив судові засідання у розгляді справи №352/1106/25 здійснювати без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату час та місце розгляду справи, у клопотанні, яке подано представником просив розгляд справи №352/1106/25 по суті здійснювати без його участі.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 21.05.2025 року постановлено відкрити провадження у цивільній справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.06.2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції за участю у ній представника позивача.

Ухвалою суду від 27.08.2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції за участю у ній представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Репецького В.В.

Ухвалою суду від 06.10.2025 року підготовче провадження у справі було закрите та призначено справу до судового розгляду.

Згідно ухвали суду від 23.10.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Репецького В.В. про повернення до стадії підготовчого провадження постановлено задовольнити.

Відповідно до ухвали суду від 23.10.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Репецького В.В. про роз`єднання позовних вимог у даній справі постановлено відмовити.

Згідно ухвали суду від 23.10.2025 року призначено справу до розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 03.06.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/13/3330, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримав у власність грошові кошти в сумі 300 000 грн, шляхом безготівкового перерахування на рахунок НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в банку. Строк на який надається кредит з 03.06.2020 по 02.06.2023 року. Процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних, тип процентної ставки фіксована. Щомісячна комісія 1,99 % в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Термін погашення процентів за користування кредитом та інших платежів згідно графіку платежів, відповідно до Додатку №1 до договору.

Згідно п. 1.12 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка 46,29%, орієнтовна загальна вартість кредиту 514966,78 грн (п. 1.13 договору).

У відповідності до п. 2.1. цей договір про надання споживчого кредиту складається із заяви про надання споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною цього договору, умов надання споживчих кредитів, додатків до цього договору, а також додаткових договорів до цього договору. Договір є невід`ємною частиною Договору комплексного банківського обслуговування, укладеного між банком та клієнтом на умовах правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк інвестицій та заощаджень», що розміщені на офіційному сайті банку (а.с.17).

У відповідності до таблиці обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору № PL/13/3330 зазначено дати платежу за період з 03.06.2020 по 02.06.2023 року, суму кредиту 300 000 грн, проценти за користування кредитом, та платежі за розрахунково касове обслуговування 36 платежів по 5 970 грн (а.с.18).

До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту до банківського продукту «Готівка для своїх», підписаний ОСОБА_1 , в якому, зокрема, зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту кредит, сума кредиту 300 000 грн, строк кредитування - 36 місяців, мета отримання кредиту для задоволення поточних потреб, спосіб та строк надання кредиту безготівково, строком на 3 роки,) інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача ( процентна ставка 0,01% річних, тип процентної ставки фіксована, комісія банку за обслуговування споживчого кредиту - 1,99% від суми кредиту щомісячно, загальні витрати за кредитом 214966,78 грн, реальна річна процентна ставка 46,29%) (а.с.19).

У відповідності до виписки по особовим рахункам, яка сформована 09.04.2025 року вбачається, що 03.06.2020 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» перерахувало ОСОБА_1 на його рахунок НОМЕР_2 кредитні кошти в сумі 300 000 грн згідно кредитного договору № PL/13/3330 від 03.06.2020 року (а.с.39).

Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 03.04.2025 року за боржником, яким є ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 364 559,63 грн, з яких: прострочена заборгованість по основному зобов`язанню 180 045,63 грн, прострочена заборгованість по процентам за період з 23.09.2022 по 19.07.2023 року 14,54 грн, прострочена заборгованість за комісією за період з 01.02.2021 по 30.06.2023 року 173 041,58 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2020 по 31.02.2022 року 8 535,10 грн, 3% річних: за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2020 по 23.02.2022 року в сумі 1 084,52 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2020 по 23.02.2023 року в сумі 1 838,11 грн (а.с.43-45).

Банк 31.03.2025 року звертався з вимогою до ОСОБА_1 про повернення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 353101,90 грн (а.с.46).

03.06.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № PL/13/3330, у відповідності до якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є ОСОБА_1 , взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з договору про надання споживчого кредиту № PL/13/3330 від 03.06.2020 року, укалденого між кредитором та боржником (а.с.50-52).

Банк 01.04.2025 року звертався до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про виконання забезпечених порукою зобов`язань на суму 353 101,90 грн. (а.с.55).

V.Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення комісії за розрахунково касове обслуговування.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Зі змісту вказаної норми убачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи.

Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19), та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Щодо застосування строку позовної давності.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває і на момент ухвалення рішення суду.

Щодо договору поруки.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України).

Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).

Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя.

Щодо посилань представника відповідача 2 про припинення договору поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Стосовно нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Пунктом 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних(боргових) зобов`язань з 24.02.2022.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що 03.06.2020 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір №PL/13/3330 про надання споживчого кредиту на суму 300 000 грн строком до 02.06.2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01% та комісії за надання кредиту в сумі 1,99 % в місяць від суми кредиту. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03.06.2020 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. відповідачем 1 умови договору порушено, кредитні кошти вчасно та в повному обсязі повернуті не були.

Стосовно посилання представника відповідача ОСОБА_4 на припинення поруки, то суд зазначає, що у п.8.4.3 договору поруки №PL/3330 від 03.06.2020 зазначено, що договір діє до настання однієї із наступних умов, однією із яких є якщо кредитор протягом 10 років з дня настання строку (терміну) виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя. Відтак, враховуючи положення ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору поруки, у даному випадку порука не є припиненою, оскільки строк поруки, встановлений договором поруки не закінчився.

Щодо включення банком до розміру заборгованості, яку він просить стягнути у цій справі, щомісячної комісії, передбаченої договором, суд зазначає наступне.

У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 міститься посилання на постанову Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, в якій вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 7.2 «Таблиці обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача» (далі Таблиця). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає з 03.06.2020 по 02.06.2023 року - 214 920 грн, по 5970 грн щомісячно.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.9 кредитного договору та 7.2 таблиці щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів комісії в розмірі 173 041,58 грн - слід відмовити.

Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за нарахованою комісією за період з 03.06.2020 по 30.06.2023 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено 47 848,42 грн, які на переконання суду, необхідно зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту, а відтак, заборгованість за тілом кредиту становитиме 132 197, 36 грн.

При цьому, посилання представника позивача на висновки постанови ВС від 21.06.2023 року № 463/2891/21, як на підставу стягнення комісії, суд вважає безпідставними, оскільки 06.11.2023 року була винесена постанова ВС у справі №204/224/21, у висновках якої вказано про те, що положення договору про обов`язок позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.

Крім цього у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1 838,11 грн, і інфляційних втратах, нарахованих на таку заборгованість, також слід відмовити.

Щодо посилань представника відповідача 1 ОСОБА_1 на Пункт 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України як на підставу звільнення від нарахування грошових санкцій за ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, які нараховані включно з 24 лютого 2022 року.

При цьому, суд погоджується із вимогою позову про нарахування 3% річних на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 1 084,52 грн, яка нарахована у строк з 11.09.2020 по 23.02.2023 року, оскільки така відповідає нормам чинного законодавства.

Тому, з урахуванням викладеного вище, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати нараховані на тіло кредиту підлягають стягненню з відповідачів за період з 11 вересня 2020 по 23 лютого 2022 року включно, становлять 3 366,42 грн. Суд здійснив розрахунок інфляційних втрат виходячи із простроченої суми заборгованості за тілом кредиту за конкретні періоди, що вказані позивачем.

Відтак, позов слід задовольнити частково.

VІІ. Судові витрати.

Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому пропорційно до суми задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути по 1024,85 грн судового збору з кожного відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050,1054, ст.3,11,12 Закону України "Про електронну комерцію", та керуючись ст.258, 259, 264,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № PL/13/3330 від 03.06.2020 року в розмірі 136 660 (сто тридцять шість тисяч шістсот шістдесят) грн 68 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 132 197 (сто тридцять дві тисячі сто дев`яносто сім) грн 36 коп., 12 (дванадцять) грн 38 коп. - відсотки за користування кредитом, сума інфляційних втрат - 3 366 (три тисячі триста шістдесят шість) 42 коп., 3% річних, нарахованих на тіло кредиту 1 084 (одна тисяча вісімдесят чотири) грн 52 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 024 (одна тисяча двадцять чотири) грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 024 (одна тисяча двадцять чотири) грн 95 коп.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, м. Київ, 04119, ;

Відповідачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Рішення складене у повному обсязі 28.11.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.