Провадження №4-с/521/87/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси

у складі судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси із скаргою на бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк», в якій просила визнати неправомірною бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не знятті арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний запис про обтяження: № 6951670 від 10 вересня 2014 року після закінчення виконавчого провадження № 44373622, та зобов`язати Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення (поновити права боржника) та скасувати арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 та вилучити реєстраційний запис про обтяження: від 10 вересня 2014 № 6951670 (спеціальний розділ) зі спеціального розділу Державного реєстру речових прав.

Скарга обґрунтована такими обставинами. 20 червня 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що 10 вересня 2014 року до спеціального розділу Державного реєстру речових прав внесено запис про арешт всього нерухомого майна заявника на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44373622, виданої 22 серпня 2014 року, видавник: ОСОБА_2 , Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська область. Згідно відомостей порталу автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 44373622, відкрите 07 серпня 2014 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська обл., має стан завершеного, будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не існує. В Єдиному реєстрі боржників відомості про ОСОБА_1 відсутні. 04 липня 2025 року на електронну адресу Хаджибейського ВДВС, який є правонаступником Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції направлено заяву про скасування запису про арешт (обтяження) нерухомого майна. 15 липня 2025 року від Хаджибейського ВДВС надійшла відповідь про відмову у скасуванні запису про обтяження майна. Заявник вважає, що оскільки виконавче провадження щодо боржника було закінчено, а арешт з майна державним виконавцем не знято, державний виконавець відмовляється усунути порушення прав боржника та добровільно виконати вимоги закону, боржник вважає бездіяльність державного виконавця протиправною та такою, що порушує його права на вільне володіння та розпорядження власним майном.

27 жовтня 2025 року представник Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) подав до суду відзив із запереченнями проти скарги, які обгрунтовані тим, що у відділі перебувало виконавче провадження на виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми в розмірі 827594,50 грн., в межах якого 22 серпня 2014 року державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 26 квітня 2019 року виконавче провадження було завершено в зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає зняття арешту на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки таке повернення не свідчить про припинення або можливе припинення визначеного виконавчим документом зобов`язання боржника перед стягувачем.

Представник Леонідової Л.В. у відкритому судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у відкритому судовому засіданні заперечував проти скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк» у відкрите судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних або приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 44373622 з примусового виконання виконавчого листа № 521/9534/13-ц, виданого Малиновським районним судом міста Одеси 26 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошову суму в розмірі 827594,50 грн. ( а. с. 18).

22 серпня 2014 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бабійчук А.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження якою накладено арешт на все майно, що належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна боржника в межах суми боргу.(а. с. 19).

04 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Бережний О.В. звернувся до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту та скасування запису про арешт (обтяження) нерухомого майна (а. с. 12).

Листом Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 липня 2025 року № 120721 повідомлено представника ОСОБА_1 адвоката Бережного О.В., що станом на 26 квітня 2019 року виконавче провадження 44373622 завершено на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 16).

В цьому ж листі зазначено про те, що у Відділі відсутня інформація про виконання вимог виконавчого документа. Наслідками закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, а також зняття арешту з майна визначено положеннями ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою від 22 серпня 2014 року відсутні.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 26 травня 2014 року № 521/9534/13-ц, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Таким чином, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9) ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться ( подібні висновки викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у цивільній справі «№ 2/1522/11652/11 зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа стягувачу у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи заявника про неправомірну бездіяльність суб`єкта оскарження не знайшли своє підтвердження наявними матеріалами справи, так як державна виконавча служба діяла в межах своєї компетенції на підставі закону, наявних матеріалів виконавчого провадження та наданих заявником документів.

Разом із цим, із матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було відкрито виконавче провадження № 60034632 про примусове виконання виконавчого листа № 521/9534/13-ц, виданого Малиновським районним судом міста Одеси 26 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошову суму в розмірі 827594,50 грн. (а. с. 53).

30 грудня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за заявою останнього (а. с. 55).

Цією ж постановою припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», задля ефективного захисту майнових прав заявника, враховуючи відсутність необхідності існування арешту, накладеного 22 серпня 2014 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бабійчук А.В. суд вважає, що існують підстави для скасування відповідного арешту.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк» задовольнити частково.

Зобов`язати Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) припинити арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бабійчук Аліною Валеріївною 22 серпня 2014 року у виконавчому провадженні № 44373622.

Встановити порядок виконання ухвали суду, відповідно до якого ухвала є підставою для вилучення реєстраційного запису про обтяження від 10 вересня 2014 № 6951670 (спеціальний розділ) зі спеціального розділу Державного реєстру речових прав.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 25 листопада 2025 року.

Суддя: Ю.В. Тополева

20.11.25