Справа № 127/6961/25
Провадження № 2/127/1263/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Геращенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, Службу у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Геращенко Т.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні дитини. Позов мотивовано тим, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 лютого 2018 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року у справі №127/19909/20. Від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 листопада 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/19873/20 ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 та було встановлено судом, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що в силу того, що реєстрація місця проживання дитини до 14 років може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного з батьків, сторони досягли згоди щодо визначення місця мешкання спільного сина за адресою: АДРЕСА_1 , де й зареєстровані та проживають ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_5 (син). При цьому, відповідачка не заперечує проти того, щоб їх спільна дитина, ОСОБА_3 , в майбутньому продовжував проживати разом з батьком, оскільки вона має двох дітей від першого шлюбу та проживає наразі з іншим чоловіком. Разом з тим, позивач зазначає, що декларацію сина ОСОБА_6 із сімейним лікарем укладено саме за його зверненням як законного представника та саме він звертається із сином до сімейного лікаря у разі хвороби, отримання довідки для пред`явлення в школу та для проведення планової вакцинації. За даними Комунального закладу дошкільної освіти «Веселка» Лука-Мелешківської сільської ради, який з 2020 року відвідує ОСОБА_4 , батько ОСОБА_1 займається вихованням сина, відвідує батьківські збори, здійснює оплату за садочок. Позивач ОСОБА_1 з 03 квітня 2023 року працює в ТОВ «Гофрокомбінат Торгтехніка» на посаді водія навантажувача, за період проживання на території Лука-Мелешківської сільської ради скарг щодо нього не надходило. Відповідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 26 лютого 2025 року відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб у Третьому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці немає, також відсутні виконавчі провадження у яких ОСОБА_1 є стягувачем. Позивач зазначає, що самостійно виховує сина та повністю утримує його без участі матері, піклується про здоров`я сина, надає йому належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий розвиток, займається його лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання дитини. Як вказує позивач, встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні та утриманні позивача необхідно з метою захисту прав та інтересів його сина та його прав як батька, а також вирішення питання щодо переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною, для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини тощо. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Службу у справах дітей Вінницької міської ради (а.с. 24-25).

07 травня 2025 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Службу у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради, яку зобов`язано подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 55).

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася, проте 27 серпня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву (вх. №74965) у якій, керуючись положеннями статті 206 ЦПК України, повідомила, що погоджується з тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 листопада 2020 року по теперішній час.

Службою у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради надано висновок про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, що має юридичне значення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 85).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Геращенко Т.В. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що встановлення заявленого факту необхідно для того, аби позивач міг у майбутньому звернутися до відповідачки із позовом про позбавлення батьківських прав, що й буде доказом невиконання нею батьківських обов`язків.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Відповідачка ОСОБА_2 розгляд справи просила проводити у її відсутність про що подала відповідну заяву (вх. №74965 від 27.08.2025).

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради подала заяву (ВХ. №102626 від 19.11.2025) про розгляд справи без їх участі, при прийнятті судового рішення просила врахувати законні права та інтереси дитини.

Представник Служби у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради просила розгляд справи здійснювати без участі їх представника, про що подала відповідну заяву (вх. №58885 від 04.07.2025).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 яка є сусідкою позивача, показала, що ОСОБА_8 приблизно у 2020 році одружився жінкою, у них народився спільний син, проживали в одному будинку разом із матір`ю ОСОБА_9 , однак згодом, ще до війни, вони розійшлися та припинили спільне проживання. Після цього їхній спільний син ОСОБА_10 залишився проживати з ОСОБА_9 . ОСОБА_11 допомагає йому з дитиною (забирає із школи, готує їсти). Навчанням та дозвіллям дитини займається батько. Чи надає мати дитини будь-яку допомогу їй невідомо, проте у зв`язку з тим, що у колишньої дружини ОСОБА_9 є двоє інших дітей, то він не бажав пред`являти до неї будь-яких вимог.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 яка є сусідкою позивача, показала, що зі слів ОСОБА_9 , зі слів його мами та з власних спостережень мати ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , не проживає разом з ними приблизно 5 років, з часу їх розлучення, коли ОСОБА_6 було близько 2 роки. Вказала, що вони спілкуються сім`ями та часто навідуються один до одного, однак маму ОСОБА_6 не бачила. Зі слів ОСОБА_9 відомо, що він самостійно утримує ОСОБА_14 , будь-якої допомоги від колишньої дружини не потребує, враховуючи, що в неї є ще двоє інших дітей. Дозвіллям дитини займається виключно ОСОБА_9 . Будь-яких запитань дитині щодо його матері не ставила, оскільки батько та бабуся попереджали, що ОСОБА_10 дуже хвилюється та починає плакати при таких питаннях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 лютого 2018 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №300, розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року у справі №127/19909/20. Судове рішення набрало законної сили 24 грудня 2020 року (а.с. 6).

Сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26 червня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 14).

23 листопада 2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/19873/20 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 вересня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Судове рішення набрало законної сили 24 грудня 2020 року (а.с. 7-8).

Старшим державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зиряновим О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №127/19873/20, виданого 04.03.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі вищевказаного судового рішення (а.с. 9).

Як слідує із витягу №07-02-08/654 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_2 з 15.09.2020 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить відповідь №1183569 від 10.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 23).

Відповідно до довідки №65 від 20 серпня 2024 року, виданої Комунальним закладом дошкільної освіти «Веселка» Лука-Мелешківської сільської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує КЗДО «Веселка» Лука-Мелешківської сільської ради з 2020 року. За цей період батько постійно займається вихованням сина, відвідує батьківські збори, здійснює оплату за садочок (а.с. 15).

Як вбачається із листа ФОП ОСОБА_18 №48 від 16.09.2024 декларація про медичне обслуговування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладена у медичному закладі 03.07.2023 із сімейним лікарем ФОП ОСОБА_18 за зверненням батька дитини ОСОБА_16 , який є його законним представником. Протягом часу обслуговування дитини у вказаному закладі було кілька звернень батьками з приводку здоров`я хлопчика: у 04.09.2023 тато дитини звертався з приводу профілактичного огляду дитини та видачі медичної довідки форми 086/1 для відвідування дошкільного навчального закладу; у квітні 2024 року зверталася мати хлопчика з приводу захворювання дитини та видачі МВТН по догляду за дитиною; 14.08.2024 тато з дитиною відвідував сімейного лікаря для проведення планової вакцинації дитини; 28.08.2024 по 30.08.2024 тато звертався за медичною допомогою з приводу гострого захворювання дитини з видачею МВТЗ по догляду за дитиною (а.с. 16).

Згідно з довідкою №ГТ000000031 від 21 серпня 2024 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Гофрокомбінат «Торгтехніка», ОСОБА_1 працює в ТОВ «Гофрокомбінат «Торгтехніка» з квітня 2023 року, на даний момент займає посаду водія навантажувача, загальна сума доходу за період з лютого 2024 року по липень 2024 року склала 77307,51 грн (а.с. 17).

У відповідь на адвокатський запит від 25.02.2025 Третім відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (№18389/2223-39 від 26.02.2025) повідомлено, що відповідно даних АСВП станом на 26.02.2025 відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь фізичних осіб та юридичних осіб у Відділі немає. Крім того, станом на 26.02.2025 у відділі відсутні виконавчі провадження у яких ОСОБА_1 є стягувачем (а.с. 18-19).

Службою у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради надано висновок про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, що має юридичне значення, затверджений рішенням виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 25.06.2025 №123, згідно якого виконавчий комітет Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини вважає за доцільне визначити місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, що має юридичне значення, разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно частини 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та частиною 3 статті 11, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Частиною 2 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ст. 150 СК України).

Відповідно до частин 3-4 статті 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначені норми свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно частини 2 статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині 4 статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст. 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

І лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У ч. 4 ст. 19 СК України зазначено, що під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

У постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 07 червня 2024 року у справі №740/3478/23 (провадження № 61-5260св24) Верховний Суд вказав про те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2025 року зобов`язано Службу у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Службою у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради надано висновок про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, що має юридичне значення, затверджений рішенням виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 25.06.2025 №123, згідно якого виконавчий комітет Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини вважає за доцільне визначити місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, що має юридичне значення, разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту висновку слідує, що з матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , було проведено телефонну бесіду щодо участі її у вихованні та догляді сина, у якій вона повідомила, що активної участі у житі хлопчика не бере, телефонує рідко, коштів на забезпечення потреб дитини не надає, продуктами харчування, одягом, взуттям його забезпечує батько.

Так, у своєму висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини, разом із батьком ОСОБА_1 .

Проте зі змісту наданого висновку неможливо встановити мотивів із яких орган опіки і піклування виходив при прийнятті рішення, а також не зазначено у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення для дитини та які саме інтереси дитини враховано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок наданий органом опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, адже не містить обставин, аргументів та мотивів прийнятого рішення, тому такий висновок до уваги судом не приймається.

Крім того, покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 беззаперечно не підтверджують факту одноособового виховання та утримання ним дитини.

Що стосується визнання відповідачем позовних вимог та не заперечення проти встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22)).

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права заява відповідачки від 27 серпня 2025 року, у якій остання визнавала позов про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Саме лише подання заяви про визнання позову у справі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною 1 статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин 3-4 статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких матір не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність матері дитини обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 19, 150, 151-155, 164-166, 180-183, 191СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 13, 77-79, 81, 89,141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, Службу у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 50, м. Вінниця, Вінницька область;

третя особа: Служба у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради, , місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 2, с. Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область.

Повний текст рішення суду складено 28 листопада 2025 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна