Справа № 464/3681/25
пр.№ 2/464/1808/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.12.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Рейман В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 30.12.1988 №761 їй належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі на даний час, окрім неї, зареєстровано ще п`ятеро осіб, серед яких ОСОБА_2 . Разом з тим, останній понад один рік без поважної причини не проживає у квартирі, не сплачує комунальних послуг, не несе інших витрат по утримання житлового приміщення. Місце перебуває ОСОБА_2 позивачу невідоме. Враховуючи наведене та те, що відповідач протягом тривалого часу у квартирі не проживає, а факт його реєстрації порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, зокрема позбавляє можливості провести приватизацію квартири, просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Враховуючи неявку сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. ст. 29, 379 ЦК України місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Статтею 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі№ 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19.

Відповідно до змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 30.12.1988 №761 ОСОБА_1 та членам її сім`ї із чотирьох осіб надано дозвіл проживати у квартирі АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі зареєстровано 6 осіб, серед яких ОСОБА_1 , основний квартиронаймач, її син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , внуки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №126, виданою 14.05.2025 ТОВ «Управлінська компанія «Комфорт». Факт реєстрації відповідача у вказаному житлі також підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру.

Водночас, згідно з актами №14 від 14.01.2025 та №82 від 20.03.2025, складеними комісією ТОВ «Управлінська компанія «Комфорт», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , проте фактично не проживає, що засвідчено свідками.

З вищевказаного слідує, що відповідач ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 , у такій не проживає понад встановлений законом строк збереження користування нею. Даних про поважність причин непроживання ОСОБА_2 , чинення йому перешкод у користуванні вказаною квартирою судом не встановлено, відповідні докази у матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підставними, порушене право позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , відтак позов слід задовольнити.

Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 82, 89, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Сабара Л.В.