Справа № 466/6639/25 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2721/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 18 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою (за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Львівської міської ради) про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 кв.м., яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі розпорядження Львівського бюро приватизації відомчого житла «Львівська залізниця» № 5623 від 12.05.1997 року та свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці 19.05.1997 року, розташована в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 3-7).

Оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за згаданою вище заявою ОСОБА_1 відмовлено: з підстав що передбачені частиною 4 статті 315 ЦПК України, оскільки з поданої заявниками заяви про встановлення факту володіння квартирою на праві приватної власності у частці 1/2 за кожним, вбачається спір про право, який в подальшому необхідний заявникам для належного оформлення права власності на зазначене майно, а тому заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження (а.с. 29-31).

Дану ухвалу оскаржила заявниця.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до Шевченківського районного суду міста Львова, покликаючись на неправильне застосуванням норм процесуального права та неправильне визначення підстав звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вважає необґрунтованим та безпідставним висновок суду про те, що «з поданої заявниками заяви про встановлення факту володіння квартирою на праві приватної власності у частці за кожним, вбачається спір про право, який в подальшому необхідний заявникам для належного оформлення права власності на зазначене майно, то заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити та роз`яснити заявникам, що вони мають право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження».

Звертає увагу , що «метою звернення до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження є усунення технічної помилки в документах, а саме написанні номера будинку по АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_3 (а.с. 34-39).

Заявниця (апелянт) ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи своєчасно (01.10.2025 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 61, 63), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

-окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293);

-у випадку, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина 6 статті 294);

-у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, а також причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт (частина 1 статті 318).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Як вбачається з мотивувальної частини поданої до суду Заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: того, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 кв.м., яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі розпорядження Львівського бюро приватизації відомчого житла «Львівська залізниця» № 5623 від 12.05.1997 року та свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці 19.05.1997 року, розташована в будинку АДРЕСА_2 , таке звернення до суду мотивовано тим, що у «правовстановлюючих документах (на згадану квартиру) допущена помилка, а саме замість правильної адреси (будинок АДРЕСА_2 ) помилково зазначено номер будинку АДРЕСА_2 ».

В той же час, у заяві не наведено жодних причини неможливості виправлення вищезгаданої «помилки» (по версії заявниці) у номері будинку в адміністративному порядку шляхом звернення до органу, який у 1997 році приймав рішення про приватизацію квартири заявниці та видав Свідоцтво про право власності на цю квартиру, а саме до Львівського бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці (а.с. 10, 13) або його правонаступника.

При цьому, як вбачається з заяви ОСОБА_1 до згаданого органу приватизації про передачу їй у власність квартири у якій вона проживає, сама заявниця у згаданій заяві адресою цієї квартири зазначає будинок АДРЕСА_4 (а.с. 8).

Крім цього, у довідці ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 12.05.2025 року (також долученою заявницею до поданої до суду заяви в обґрунтування заявлених нею вимог) зазначено, що вОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» «обліковуються два багатоквартирні житлові будинки за однією поштовою адресою: АДРЕСА_2 » (а.с. 23), що дає підстави для висновку про те, що така «правильна» (по версії заявниці) поштова адреса, як будинок АДРЕСА_2 , взагалі не існує, оскільки у встановленому чинним законодавством порядку жодному будинку така не присвоювалася.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що такий факт, як знаходження квартири, яка на праві власності належить заявниці, за певною адресою (відмінною від адреси, яка є зазначеною у правовстановлюючих документах на цю квартиру) аж ніяк не може вирішуватися в порядку окремого провадження. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а відтак підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 18 липня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий : Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.