Справа №:755/4719/25
Провадження №: 2/755/5373/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру виплат аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру виплат аліментів.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , 1977 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-3676/1-10 на користь ОСОБА_2 , 1976 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , 2010 року народження, з 1/6 частки всіх видів заробітку на тверду грошову суму щомісячно в розмірі 2 500,00 грн до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в цивільному шлюбі, мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2010 року народження. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-3676/1-10 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини сторін ОСОБА_3 , у розмірі з 1/6 частки заробітку позивача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час він має можливість сплачувати аліменти неповнолітній дитині в розмірі 2 500,00 грн, оскільки: має повнолітню доньку, якій сплачує аліменти до закінчення навчання; допомагає батькам - пенсіонерам; останнім часом лікується і потребує хірургічного втручання, на що необхідні кошти. Крім того, позивач щомісяця несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що на думку позивача має враховуватись при розгляді справи про стягнення аліментів, як обов`язкові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами за зареєстрованим місцем проживання відповідача отримано 23 квітня 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 у справі №2-3676/1-10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.11-13)

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що: має повнолітню доньку, якій сплачує аліменти до закінчення навчання; допомагає батькам - пенсіонерам; останнім часом лікується і потребує хірургічного втручання; щомісяця несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни та зазначає, що має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2 500,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

З долучених до позовної заяви доказів убачається наступне.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 у справі №755/12065/24 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі розмірі 3000,00 гривень, починаючи з 09.07.2024 року і до закінчення навчання, 30.06.2025 року. (а.с.14-17)

Зі змісту цього рішення вбачається, що «Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що має другу дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допомагає своїм батькам пенсіонерам та оскільки останнім часом позивач лікується і в подальшому потребує хірургічного втручання з подальшим оперуванням, яке коштує значну суму. Окрім цього, відповідач несе витрати на оплету житлово - комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, просить суд врахувати ці обставини та визначити розмір аліментів у розмірі 3 000,00 грн. Подав заяву в якій просив справу слухати у його відсутність. Та просив задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з нього аліменти на утримання його доньки в розмірі 3 000,00 гривень.»

Отже всі обставини, на які посилається позивач у позовній заяві про зміну розміру аліментів були враховані судом при розгляді позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки в сумі 3 000,00 грн, яка й була стягнута за рішенням суду.

Доказів того, що позивач, крім сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в сумі по 3 000,00 грн на кожного (а.с.18-28), має будь-які витрати, як то, допомагає батькам - пенсіонерам, несе витрати на лікування, матеріали справи не містять, як і доказів того, що батьки позивача потребують такої допомоги.

На підтвердження необхідності витрачання коштів на лікування та потребу в хірургічному втручанні, позивачем надано МРТ лівого колінного суглобу від 05.07.2024 (а.с.30), з якого не вбачається висновків про необхідність хірургічного втручання, згідно яких позивачу були рекомендовані: консультація травматолога та спостереження в динаміці. Крім того вказане МРТ дослідження не є актуальним на час звернення з цим позовом до суду та не є доказом витрат позивача на лікування.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу в розумінні ст. 76-80 ЦПК України як на підтвердження розміру доходу, який позивач отримував на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2010 у справі № 2-3676/1-10, так і на підтвердження розміру доходу, який він отримує на час звернення з цим позовом до суду, з чого суд міг би дійти обґрунтованого висновку, що його матеріальне становище погіршилось і що стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) позивача є для нього надмірним матеріальним тягарем.

При цьому, суд також враховує, що обов`язок батька по утриманню дитини не може ставитись в залежність від його витрат на комунальні послуги, продукти харчування та одяг.

Також матеріали справи не містять доказів поліпшення матеріального стану відповідача.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 7, 8, 141, 150, 180, 182, 183, 184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 193, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про зміну розміру виплат аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: