ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/1898/25
Провадження № 22-ц/821/1805/25
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семенюк Ольги Григорівни на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюк О. Г. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 02.08.2023 по 24.04.2025 в розмірі 442575,18 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого в них народився син.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2020 шлюб між ними розірвано.

07.11.2023 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2023 і до повноліття дитини.

Вказувала, що з часу відкриття виконавчого провадження Другим ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, відповідач періодично сплачував аліменти, але не у визначеному судом розмірі, чим створив заборгованість.

Навівши відповідний розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь загальний розмір пені за період з 02.08.2023 по 24.04.2025 (з урахуванням обмежень розміру пені максимальним місячним розміром заборгованості) у сумі 44 2575,18 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 02.08.2023 по 31.03.25 у розмірі 14 685,25 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку розрахунку пені, наведеному позивачем у позові, дійшов висновку, що такий розрахунок в цілому зроблено відповідно до дієвої формули. Проте, суд не погодився з позицією позивача відносно того, що розмір пені за певний місяць повинен обмежуватися розміром заборгованості за цей же місяць.

Так, у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 Верховний Суд, враховуючи принцип розумності, роз`яснив, що оскільки пеня змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Суд вказав, що позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 44 2575,18 грн, що значно перевищує 100 % розміру заборгованості відповідача по аліментам, яка станом на 24 квітня 2025 року становила 14 685,25 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення пені за період з 02 серпня 2023 року по 31 березня 2025 року в межах заборгованості відповідача по аліментах, а саме у розмірі 14 685,25 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26.08.2025 через засоби поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюк О. Г. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, без з`ясування важливих обставин по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ч. 1 ст. 196 СК України передбачає, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 % заборгованості.

Вказує, що у цій нормі немає обмеження пені загальною сумою заборгованості у виконавчому провадженні станом на момент звернення до суду. Натомість, обмеження «не більше 100 % заборгованості» слід розуміти відносно кожного окремого періодичного платежу (місяця), що відповідає правовій природі аліментного зобов`язання.

Звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за конкретний період з дня виникнення заборгованості до дня їх повного погашення, а не до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Скаржниця для прикладу наводить в апеляційній скарзі борг за серпень 2023, який виник у відповідача 01 вересня 2023 року і був повністю погашений 29.02.2024. Період прострочення періодичного платежу складає 181 днів. Розмір пені за серпень 2023 року відповідно складає 35 231,65 грн. Однак розмір заборгованості по аліментам за серпень 2023 року становить 19 464,58 грн. Тож, відповідно пеня не може бути більшою ніж сам розмір аліментів за цей місяць, тому позивач просила стягнути з відповідача за цей місяць 19 464,58 грн.

Вказує, що саме такий розрахунок є вірним і здійснений нею саме так по кожному відповідному місяцю.

Вважає, що суд не мав жодних підстав обмежувати розмір пені сукупним розміром заборгованості, який існував на момент подачі позову до суду, оскільки це суперечить позиціям Верховного Суду.

Просить скасувати заочне рішення суду від 30.07.2025 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу

17.09.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Нестерка І. О. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Мотиви відзиву обґрунтовує постановою Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 в якій зроблено висновок, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Таким чином, вважає заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.07.2025 законним та обґрунтованим, а тому просить залишити дане рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат долучив копію Договору про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025 та додаток № 1 до даного Договору, копію Акту здачі-прийняття наданих послуг від 16.09.2025 до Договору № 05/09-2025 від 05.09.2025 та копію квитанції прибуткового касового ордера № 22 від 16.09.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до роздруківки з застосунку «Дія» батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 803, складений Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області 26.11.2019 (а.с. 14-15).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2020 у справі № 711/9347/19 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.03.2016 у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області (актовий запис № 36) розірвано (а.с. 55-58).

14.07.2023 позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище « ОСОБА_7 » на шлюбне прізвище « ОСОБА_8 », про що свідчить роздруківка актового запису про шлюб № 1222 із застосунку «Дія» (а.с. 16-17).

Згідно копії листа Другого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.04.2025 № 7913/26.21-49/67677 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 74464485 з примусового виконання виконавчого листа № 711/5101/23 від 11.03.2024, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 серпня 2023 року (дня подачі позову) і до повноліття дитини (а.с. 18).

Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 02.08.2023 від 24.04.2025 № 61619, здійсненого Другим ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), заборгованість відповідача по аліментах станом на 24.04.2025 становила 14 685,25 грн (а.с. 19-20).

Відповідно до копій платіжних інструкцій, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 частково платив ОСОБА_1 аліменти на утримання сина (а.с. 21-47).

У позовній заяві позивачем вказаний розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів згідно даних, наведених у розрахунку від 24.04.2025, визначений розмір пені (з урахуванням обмежень розміру пені максимальним розміром заборгованості помісячно), у сумі 442 575,18 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

27.11.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк О. Г. про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Нестерка І. О., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами 1 та 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, що з ОСОБА_2 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.11.2023 у справі № 711/5101/23 стягуються аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 серпня 2023 року (дня подачі позову) і до повноліття дитини.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.»

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) зроблено висновок про те, що визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.

Позивач в позові просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів за період з 02.08.2023 по 24.04.2025 в розмірі 442 575,18 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 вбачається, що за період з 02.08.2023 до 24.04.2025 відповідачу нараховано до сплати аліменти у розмірі 478 599,25 грн, а фактично ним сплачено 463 914,00 грн, тому різниця, яка є заборгованістю по аліментах становить 14 685,25 грн.

Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань, яку просила стягнути позивач в позовній заяві, перевищує суму заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, а саме 14 685,25 грн, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 СК України.

Отже, суд першої інстанції обчислив розмір пені з дотриманням норм закону та, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивач має право на неустойку (пеню), розмір якої не може перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення терміну договір про надання правничої допомоги міститься у ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України перебачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Нестерко І. О. просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

До відзиву додані докази в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копія ордеру на надання правничої допомоги, серія ВА № 1126397 ОСОБА_2 на підставі Договору про надання правничої допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025 у Черкаському апеляційному суді; Договір про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025; Додаток до Договору про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025; Акт здачі-приймання наданих послуг від 16.09.2025; квитанція до прибуткового касового ордеру № 22 від 16.09.2025, фіскальні чеки від 16.09.2025, які підтверджують направлення відзиву з додатками з ОСОБА_1 та її представнику адвокату Семенюк О. Г.

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025 адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки обумовлені сторонами Договору.

Пункт 4.2. Договору передбачає, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Відповідно до п. 5. Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025 вартість однієї години надання юридичних послуг становить 1 500,00 грн.

В Акті здачі-приймання наданих послуг від 16.09.2025 вказана орієнтована деталізація наданих послуг, а саме: дата 16.09.2025; час/год 3,34; дія - підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 695/1898/25. Участь в судовому засіданні; орган Черкаський апеляційний суд.

Як зазначено в Акті адвокат Нестерко І. О. надав послугу на загальну суму 5 000,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 22 від 16.09.2025 ОСОБА_2 сплатив адвокату Нестерко І. О. 5 000,00 грн на підставі Договору про надання правової допомоги № 05/09-2025 від 05.09.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Нестерком І. О. підготовлено та подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, також він приймав участь в судовому засіданні 27.11.2025.

Надані адвокатом Нестерком І. О. документи, відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, є належними доказами понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року).

Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, такі клопотання в даній справі не заявлялися.

Ураховуючи критерії співмірності складності справи та обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, проаналізувавши надані адвокатом Нестерком І. О. докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семенюк О. Г. залишено без задоволення, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення понесених ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції від 30.07.2025 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семенюк Ольги Григорівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 липня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков