Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/1011/25
Провадження №2/377/584/25
27 листопада 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187.
В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який зареєстрований 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187. Під час шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. Причиною звернення позивача до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. У кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Періодичні сварки, які виникали між ними, призвели до того, що вони припинили підтримувати подружні стосунки майже як вісім років. Вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що фактично їхня з відповідачем сім`я розпалась, тому немає сенсу у формальному збереженні шлюбу. Вона категорично налаштована на розлучення та не буде поновлювати шлюбних відносин з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам. Дочка залишається проживати разом із нею. Вона не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та участі у її вихованні. Спірних питань щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, вони не мають.
Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 27 листопада 2025 року.
Позивач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином, до суду подав заяву про визнання позову та просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 06 вересня 2016 року, копію якого долучено до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 03 листопада 2007 року складено відповідний актовий запис № 187. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 ( а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області 05 листопада 2013 року складено відповідний актовий запис за № 213 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , копію якого долучено до матеріалів справи, де її батьком зазначений ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 15).
Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/013949838 від 23.09.2025 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 09 липня 2013 року ( а.с. 16).
Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 листопада 2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/013949882 від 23.09.2025 ( а.с. 17).
Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через недосягнення згоди у вирішенні питань сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що негативно вплинуло на подружні відносини. Тому сторони майже вісім років тому припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити її інтересам.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.
За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
У позовній заяві позивач зазначила, що дочка залишається проживати разом із нею, вона не чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною та участі його в її вихованні.
Спірних питань щодо поділу майна, набутого під час шлюбу у сторін немає.
Цих обставин не заперечив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову.
Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У позовній заяві позивач просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 , тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 1.332473807.1 від 30.09.2025 позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1 211,20 грн, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач ОСОБА_2 визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача ОСОБА_1 з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 листопада 2007 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187.
Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу ОСОБА_5 .
Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок, сплачений за подання позовної заяви згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 1.332473807.1 від 30.09.2025, яка зберігається в матеріалах цивільної справи №377/1011/25 (провадження №2/377/584/25).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 605 гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 27 листопада 2025 року.

Суддя Н. С. Бабич