Номер провадження: 22-ц/813/6063/25
Справа № 494/659/25
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - Новокальчевська сільська рада Березівського району Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 травня 2025 року, ухвалене Березівським районним судом Одеської області у складі: судді Панчишина А.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новокальчевської сільської ради Березівського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 01 квітня 2025 року звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є родичами, а саме: донькою та матір`ю відповідно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Березівським відділом ДРАЦС у Березівському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса), місце смерті - м. Миколаїв, Миколаївська область.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 14,46 га за кадастровим номером :01:004:0176, яка розташована на території Ряснопільської сільської ради (тепер Новокальчевська сільська рада) Березівського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія 11І-ОД № 056653 від 22.01.2002 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.05.2015 року (копії державного акту та витягу з Державного земельного кадастру додаються).

ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . На день смерті гр. ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрованих осіб не було.

Позивачка як рідна дочка померлої ОСОБА_3 звернулася до Суворовської (тепер Пересипської) державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини. Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила, що ними 18.12.2024 року за вхідним № 3555/02-14 отримана заява про прийняття спадщини до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_3 , на підставі якої було заведено спадкову справу за № 367Б/2024.

За життя мати позивачки зробила розпорядження на все своє майно, а саме все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_4 .

Щодо причин пропуску позивачкою подання заяви про прийняття спадщини, то такими причинами є те, що позивачка була введена в оману змінами в законодавстві, що стосується спадкування. Окрім того, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миколаїв, саме незадовго до початку повномасштабного вторгнення. З 24 лютого 2022 року Миколаївська область, безпосередньо м. Миколаїв, був підданий численним варварським атакам ворога, бомбардування, артилерійському вогню. На підступах до міста велися активні бойові дії. Масова евакуація населення, закриті реєстри, паралізована робота всіх важливих організацій, структур та установ унеможливили реалізувати спадкові права. Також причиною невчасного подання заяви була та обставина, що позивачка тривалий час перебуває за кордоном, а саме з 01.11.2021 року вона почала проживати в Німеччині в м. Берлін, тобто виїхала ще до початку повномасштабного вторгнення і так як місце проживання позивачки в Україні м. Миколаїв, то задля безпеки і через постійні обстріли м. Миколаєва, позивачка вирішила залишитися в Німеччині.

У встановлений законом строк позивачка не змогла звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини, так як перебувала також у важкому емоційному стані, перенесла сильний стрес, моральні та фізичні страждання внаслідок смерті матері та неможливістю повернутися до України.

Враховуючи наведене, із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ч. 3 ст. 1272 ЦК України позивач просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 21 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Новокальчевської сільської ради Березівського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Ковтун Катерини Володимирівни просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, не надав жодної оцінки порушенню майнового права, а тому неповно встановив обставини у справі та порушив статтю 1 Першого протоколу Конвенції, неправомірно поклав тягар відповідальності на позивача за невиконання органами державної влади визначених законодавством повноважень стосовно оформлення спадкових прав та безпідставно відмовив у позові.

На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно визнав введення на території України воєнного стану неповажними причинами пропуску строку на прийняття спадщини.

При цьому, скаржник зазначає, що з моменту введення на території України воєнного стану консульські установи перевантажені зверненнями громадян України, які вимушено покинули свої домівки в України, тому позивачка через великі черги не звернулася саме до консульської установи, зокрема, і через те, що вважала, що строки для прийняття спадщини зупиняються на час дії воєнного стану.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не зявилися, зокрема повноважний представник позивачки адвокат Ковтун К.В. як користувач Електронного суду, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету 26.09.2025 22:10:05 (а.с. 95), що у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України є належним повідомленням сторони, відповідач особисто повідомлений судовою повісткою-повідомленням, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 14.10.2025 з розпискою (а.с. 96).

Вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги щодо суті ухваленого рішення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

З наданих суду копії паспорта на ім`я позивачки вбачається, що він виданий 30 липня 2008 року Корабельним РВ УМВС України в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що народилася у с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 6).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Подільською сільрадою Веселиновського району Миколаївської області 17 жовтня 1970 року, вбачається, що батьками ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: мати ОСОБА_3 (а.с. 14).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 30.08.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 23 жовтня 1993 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 (а.с. 15).

Вказаний шлюб розірвано 26 квітня 2002 року, про що 09 липня 2011 року відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаїв зроблено запис за № 173 та видане свідоцтво про розірвання шлюбук НОМЕР_3 (а.с. 16).

05 липня 2008 року позивачка зареєструвала шлюбу із ОСОБА_8 , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 244 та видане свідоцтво про шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_9 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Березівським відділом ДРАЦС у Березівському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 14,46 га за кадастровим номером :01:004:0176, яка розташована на території Ряснопільської сільської ради (тепер Новокальчевська сільська рада) Березівського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія 11І-ОД № 056653 від 22.01.2002 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.05.2015 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 .

На день смерті гр. ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрованих осіб не було, що вбачається з довідки Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади № 98/02.23 від 31.03.2025 року (а.с. 12).

За життя мати позивачки зробила розпорядження на все своє майно, а саме все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_4 , що вбачається з заповіту від 17.08.2005 року, посвідченого секретарем Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с. ).

Позивач звернулася до Суворовської (тепер Пересипської) державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини. Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила листом від 18.12.2024 року, що ними 18.12.2024 року за вхідним № 3555/02-14 отримана заява про прийняття спадщини до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_3 , на підставі якої було заведено спадкову справу за № 367Б/2024. Повідомлено, що відповідно до п.1 ст. 1270 ЦКУ для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 3.21. п. 3 гл. 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, він не заявив про відмову від неї. Доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути довідка житлово - експлуатаційної організації про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У випадку відсутності доказу постійного проживання, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (а.с. 13).

З копії спадкової справи № 367Б/2024, витребуваної судом, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась лише ОСОБА_1 12.12.2024 року.

Згідно доводів позивачки, у встановлений законом шестимісячний строк позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що була введена в оману змінами в законодавстві, що стосується спадкування, окрім того, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миколаїв, саме незадовго до початку повномасштабного вторгнення, з 24 лютого 2022 року Миколаївська область, безпосередньо м. Миколаїв, був підданий численним атакам ворога, масова евакуація населення, закриті реєстри, паралізована робота всіх важливих організацій, структур та установ унеможливили реалізувати спадкові права. Також причиною невчасного подання заяви була та обставина, що позивачка тривалий час перебуває за кордоном, а саме з 01.11.2021 року вона почала проживати в Німеччині в м. Берлін, тобто виїхала ще до початку повномасштабного вторгнення та вирішила залишитися в Німеччині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що у період часу з 29.06.2022 року і до 24 травня 2023 року включно чинною була норма права, передбачена п. 3 Постанови КМУ № 164 у редакції Постанови КМУ № 719, згідно якої перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупинявся на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Водночас з 25 травня 2023 року вказана вище норма права виключена, а відповідно і не є такою, що підлягає застосуванню, зокрема, нотаріусами України. Не зважаючи на вказані обставини, з заявою про прийняття спадщини позивачка звернулась лише 18.12.2024 року, тобто з пропуском майже двох років та десяти місяців.

Доводи про активні бойові дії на території Миколаївської області, і у зв`язку з цим закриття державних установ та у зв`язку з цим наявність складнощів у позивача для звернення до нотаріуса, не можуть слугувати поважною причиною для невчасного подання заяви про прийняття спадщини в даному випадку, так як, і сама представник позивача, зазначає, що з листопада 2022 року ситуація змінилась на краще, більшість території Миколаївської області була деокупована, а відтак позивачка могла звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Доводи про перебування позивачки у важкому емоційному стані, перенесення сильного стресу, моральні та фізичні страждання внаслідок смерті матері та неможливістю повернутися до України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Наведені представником позивача обставини не свідчать про наявність об`єктивних, непереробних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивачки поза межами України не позбавило її можливості направити заяву про прийняття спадщини поштою. Пропущений строк становить більше двох років.

Таким чином, на час звернення до суду із вказаним позовом позивач пропустила строк для прийняття спадщини та не навела поважних та об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали їй звернутися за прийняттям спадщини.

Погоджуючи із таким висновком суду та відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Не заслуговує на увагу обґрунтування позивачем своїх вимог та як поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини дією Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до п. 3 якої на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (Постанову доповнено пунктом 3 згідно з Постановою КМУ № 209 від 06 березня 2022 року - діє до дня припинення чи скасування воєнного стану).

Вказаний пункт було змінено Постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року таким чином, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Пункт 3 виключено на підставі Постанови КМУ № 469 від 09 травня 2023 року.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: - правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; - строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); - законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

- пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Вказані висновки про застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 196/143/21.

Отже, посилання позивачки, яка мешкає в Німеччині, як на поважну причину на дію протягом певного часу вказаного пункту Постанови КМУ само по собі не свідчить про таке як об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для реалізації позивачем своїх спадкових прав.

Натомість, інша необхідні для такого висновку сукупність доказів по справі відсутня.

Наявна в матеріалах справи відповідь нотаріуса датована лише 18.12.2024 у відповідь на заяву позивачки від 18.12.2024, що знаходиться поза межами визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а доказів того, що перешкоджало позивачці, мати якої померла ще до введення в Україні воєнного стану, звернутися до нотаріасу або відповідних органів, які виконують повноваження такого, поза межами України, не надано.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд вірно дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, а помилкові доводи апеляційної скарги в цій частині таких висновків не спростовують, оскільки суд має виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини до спливу шестимісячного строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дав належну оцінку обставинам, на які посилалася позивачка на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у неї об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері ОСОБА_3 .

Суд вірно взяв до уваги, що протягом цього тривалого часу позивачка не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса протягом визначеного законом шестимісячного строку, а її посилання на пригнічений моральний стан після смерті близької людини не може бути підставою для визначення позивачці додаткового строку за її зверненням лише у грудні 2024 року.

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

На вказане не впиває і наявність заповіту на ім`я позивачки, оскільки в п. 87. З постанови Велика Палата Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 було встановлено наявними підстави для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:

- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається

з часу відкриття спадщини;

- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

Жодних інших поважних причин для визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, матеріали справи та висновки суду не містять.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані позивачем підстави не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 375ЦПКУкраїни суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Ковтун Катерини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 25 листопада 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький