Справа № 602/896/25
Провадження № 2/602/452/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"26" листопада 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі - ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» або Товариство або позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 05.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» або кредитодавець) та ОСОБА_1 уклали Договір № 1537798, за умовами якого первісний кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки. В подальшому права вимоги за кредитним договором були відступлені позивачу на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги. Відповідно позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Договором № 1537798 від 05.02.2021. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання, борг не погасила, внаслідок чого у неї перед позивачем існує заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені ним у зв`язку з розглядом цієї справи.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, заперечень проти позову до суду не подала.

Ухвалою суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23 жовтня 2025 року.

22 жовтня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява, у якій він просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 гривень.

23 жовтня 2025 року розгляд справи не відбувся через тимчасову непрацездатність головуючого судді, у зв`язку з хворобою, призначено розгляд справи на 26.11.2025.

Представник позивача в судове засідання не прибув, хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не повідомила суд про причини своєї неявки в судове засідання.

Ураховуючи те, що відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явилася у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив та оцінив письмові пояснення позивача у позовній заяві, оцінив докази, які містяться у матеріалах справи, встановив фактичні обставини, відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.

05 лютого 2021 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписала Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1537798, Паспорт споживчого кредиту та графік платежів з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 8-15).

Згідно з довідкою про ідентифікацію відповідач ідентифікована кредитодавцем за одноразовим ідентифікатором, яким ОСОБА_1 підписала договір (а.с. 17).

Станом на 05.02.2021 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код 42753492) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла станом на 22.07.2021) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Таким чином, сторони уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1537798 від 05.02.2021 (далі у тексті Кредитний договір), згідно з п.1.2. якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки в порядку та на умовах, визначених цим договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту складає: 1 800,00 гривень.

Умовами укладеного Кредитного договору також передбачено: строк кредиту 20 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.3 Кредитного договору); тип процентної ставки фіксована (п.1.4); стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору (п. 1.4.1 Кредитного договору).

Порядок продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація) та порядок автопролонгації строку кредиту (автопролонгація) передбачені Розділом 4 Кредитного договору.

Зокрема, у випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в особистому кабінеті (п.4.2.4 Кредитного договору).

На виконання умов Кредитного договору 05 лютого 2021 року була здійснена успішна транзакція з переказугрошових коштів у сумі 1 800,00 гривень на кредитну картку відповідача НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2643_25 від 02.07.2025 (а.с. 25 на звороті).

Реквізити картки (маска картки), на яку здійснено вищезгаданий переказ, відповідає тим реквізитам, що вказані у п.2.1 Кредитного договору.

Отже, між сторонами на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства.

В подальшому, 07 вересня 2021 року, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як фактор з однієї сторони, та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнт з іншої сторони уклали Договір факторингу № 1-07092021 (далі у тексті Договір факторингу), за пунктом 1.1 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованостей) (а.с. 22-25).

Згідно з п.6.2.3 Договору факторингу право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 договору.

Згідно із п.7.2 Договору факторингу фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п.7.1. цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

У п. 7.1 Договору факторингу вказано суму, яку фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, розмір якої станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1115257,78 гривень.

На виконання умов Договору факторингу ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» сплатило визначену у п. 7.1 цього договору ціну продажу, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті № 42 від 08.09.2021 (а.с. 17 на звороті).

ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», підписали Реєстр Боржників, що підтверджується наданим позивачем Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021, де зазначено: номер Кредитного договору - 1537798, дата Кредитного договору - 05.02.2021, дата закінчення договору - 25.02.2021, ПІБ позичальника, її ідентифікаційний код, дата народження, сума виданого кредиту - 1 800,00 грн, залишок по тілу кредиту - 1 800,00 грн, залишок по відсотках 3 762,00 грн, загальна сума заборгованості 5 562,00 грн (а.с. 14).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З наведених вище правових норм убачається, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.

Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України», ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (код за ЄДРПОУ 39508362) була видана ліцензія на діяльність фінансової компанії з факторингу від 15.06.2017, яка діяла до 29.03.2023.

Таким чином, суд установив, що на момент укладення договору факторингу його сторони володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину.

Отже, право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшли від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» на підставі Договір факторингу.

Того ж дня, 07.09.2021 ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як кредитор з однієї сторони, та позивач - ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», як новий кредитор з іншої сторони, підписали (уклали) Договір відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 (далі у тексті Договір відступлення), за пунктом 1.1 якого на умовах та в порядку, встановленому цим договором кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінює кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 18-19).

В дату підписання Договору відступлення кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за кредитним договором (п.1.2 Договору відступлення).

У дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав кредитора, щодо боржників зазначених у Додатку 1 до цього договору (п.1.6 Договору відступлення).

Відповідно до п.2.1 Договору відступлення загальна вартість прав вимоги за договором становить 1120257,78 гривень.

Згідно з пунктом 2.2 Договору відступлення новий кредитор зобов`язується сплатити кредиторові вартість права вимоги, вказану в пункті 2.1 договору, шляхом переказу коштів на рахунок, визначений у розділі 8 цього договору, не пізніше десяти днів з дати підписання цього договору.

На виконання умов укладеного Договору відступлення ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сплатило визначену у п. 2.1 Договору відступлення вартість прав вимоги, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», що підтверджується копією платіжного доручення № 379 від 08.09.2021 (а.с. 29 на звороті).

У матеріалах справи також міститься підписаний сторонами Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021, у якому вказано: номер Кредитного договору - 1537798, дата Кредитного договору - 05.02.2021, дата закінчення договору - 25.02.2021, ПІБ позичальника, її ідентифікаційний код, дата народження, сума виданого кредиту - 1 800,00 грн, залишок по тілу кредиту - 1 800,00 грн, залишок по відсотках 3 762,00 грн, загальна сума заборгованості 5 562,00 грн (а.с. 16).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та відповідно до ст. 512, 514 ЦК України право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором перейшло від ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до позивача і він є новим кредитором у кредитному правовідношенні, яке виникло між кредитодавцем та відповідачем на підставі згаданого договору.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит.

Суд констатує, що за умовами вищезгаданого Кредитного договору відповідач отримала кошти у позику в сумі 1800,00 гривень, користувалася ними, та не повернула їх, відтак, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Кредитного договору в частині простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 1 800,00 гривень підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН».

Вирішуючи спір у частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1048 ЦК України, положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу припису ч.2 ст.1054 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Як слідує зі змісту виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 1537798 ПІБ: ОСОБА_1 , доданої до позовної заяви, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , окрім заборгованості по тілу кредиту, проценти від суми кредиту за період користування кредитними коштами у сумі 3762,00 гривень, які нараховані поза межами погодженого сторонами строку надання кредиту (а.с. 15 на звороті).

У цій справі суд встановив, що відповідно до п.1.3 Кредитного договору, строк кредиту - 20 днів. Дата повернення кредиту згідно Графіку платежів 25.02.2021. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Суд зауважує, що у Кредитному договорі його сторони погодили можливість продовження строку кредитного договору шляхом його пролонгації або автопролонгації, однак за певних умов. Такими умовами є: надсилання електронного листа-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказаний Кредитному договорі, з інформуванням клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом, не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.4.2.4 Кредитного договору).

Таким чином, сторони домовились про можливість продовження строку кредитування у певному порядку та обумовили це відповідними обставинами, наведеними вище.

Суд констатує, що доказів існування тих обставин, які наведені у (п.4.2.4 Кредитного договору), з існуванням яких його сторони пов`язали можливість продовження строку кредитування, позивач суду не надав і матеріали справи їх не містять.

За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).

Передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.

Окрім того суд зауважує, що у Витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021, а також у Витязі з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 датою закінчення договору зазначено 25.02.2021, яку кредитодавець та позичальник узгодили, як дату закінчення строку Кредитного договору.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів тієї обставини, що строк надання кредиту (строк дії Кредитного договору) було продовжено.

З огляду на викладене вище, правомірним є нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами на підставі ст. 1048 ЦК України лише протягом погодженого сторонами строку надання кредиту упродовж 20 днів.

Таким чином, заборгованість за процентами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 684,00 грн (1 800,00 грн * 1,90 % * 20 днів).

У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 3078,00 гривень задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що у цій справі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором в розмірі 2484,00 грн, з яких 1800,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 684,00 грн прострочена заборгованість за процентами.

Отже, позов слід задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень згідно з платіжною інструкцією № 702 від 15.07.2025.

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 44,66% від заявленої суми (5562,00 х 100 / 2484,00), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1081,84 гривень (2422,40 х 44,66%).

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2025 між ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (Клієнт) та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем (Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги № 09/07/2025, згідно з п.1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором (а.с. 20-21).

Згідно з Актом про отримання правової допомоги від 08.10.2025 Адвокат надав, а Клієнт прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №1537798 від 05.02.2021. Загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом складає 10500,00 грн (а.с. 43).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в сумі 10500,00 гривень позивач також надав суду копії рахунку 08.10.2025-25 від 08.10.2025 та платіжної інструкції № 1021 від 08.10.2025 (а.с. 43 на звороті, 44).

Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 10 500,00 гривень.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У Постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

Суд, оцінюючи розумність розміру понесених позивачем витрат на юридичну допомогу, враховує складність цієї справи, ціну позову та інші обставини справи.

Ця справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Цей спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, значної кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Окрім того, суд зауважує, що участі у судових засіданнях, під час розгляду цієї справи, представник позивача адвокат Пархомчук С.В. не брав, до позовної заяви було додано незначна кількість письмових доказів, при цьому не додано детального обґрунтованого розрахунку суми нарахованих процентів.

Також суд ураховує, що сума заявлених витрат на професійну правничу допомогу вдвічі перевищує ціну позову у цій справі та у чотири рази перевищує суму, яка є обґрунтованою до стягнення.

Таким чином, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 гривень.

На підставі статей 207, 512 - 514, 525, 628, 1048, 1054, 1055, 1077-1079 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» суму простроченої заборгованості за кредитним договором №1537798 від 05.02.2021 у розмірі 2 484,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят чотири) гривні, яка складається з простроченої заборгованості у сумі 1800,00 грн та простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 684,00 грн.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1081,84 грн (одна тисяча вісімдесят одна гривня 84 коп).

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

6. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», місцезнаходження: вул. Саперне Поле, буд. 12, інше нежитлове приміщення 1008, м. Київ, 01042, .

Представник позивача: адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, пр-т. Героїв Небесної Сотні, 26/9, с. Софіївська Борщагівка, Київська область, 08157, РНОКПП НОМЕР_2 .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 01 грудня 2025 року.

Суддя: В. А. Наумчук