Справа № 953/9608/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Губської Я.В.

при секретарі Кіпеть Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» ( 79026, м. Львів, вул. Сахарова, б.78) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2025 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 70696,20 грн..

Свою заяву обґрунтовує тим, що виконання рішення в повному обсязі заявницею є значно ускладненим, у зв`язку зі складним матеріальним становищем, ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітнього сина, якого виховує без підтримки з боку його батька

На адресу суду заявник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення.

Представник АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, заяв про відкладення не надходило.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки на судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надану заяву та додані до неї документи, матеріали цивільної справи №953/9608/25, дійшов до наступного:

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2025 року по справі №953/9608/25 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № O3358/980/ від 30.10.2019 року, у розмірі 70 696, 20 (Сімдесят тисяч шістсот дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2025 року в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені встатті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно дост. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги те, що відповідачка ОСОБА_1 перебуває в складному матеріальному становищі, має намір добровільно виконати рішення суду, має на утриманні неповнолітнього сина , якого виховує без підтримки з боку його батька, із врахуванням, що сплата суми боргу 70696,20 грн одноразовим платежем створить для неї надмірний тягар, суд вважає за можливе задовольнити клопотання боржника.

Також, суд враховує те, що розстрочення виконання рішення суду не буде створювати занадто привілейовані умови для ОСОБА_1 оскільки такі дії заявниці спрямовані саме на забезпечення виконання рішення суду і на відновлення порушених прав позивача.

Суд доходить висновку, що виконання вказаного рішення суду слід розстрочити на 12 місяців із сплатою щомісячного платежу рівними частинами по 5891,35 грн (70696,20 грн/12 місяців) до 12 числа поточного місяця, а тому заяву слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258 - 261, 353, 354, 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення від 13 листопада 2025 року по справі №953/9608/25 - задовольнити.

Розстрочити відповідачу ОСОБА_1 виконання заочного рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2025 року по справі №953/9608/25 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» ( 79026, м. Львів, вул. Сахарова, б.78) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 70696,20 грн терміном на 12 місяців, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами по 5891,35 грн (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто одна) гривня 20 копійок до 12 числа поточного місяця.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя