Справа № 214/3018/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, через свого представника, звернулась до суду із зазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо залишення арешту на картковий рахунок НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , для зарахування заробітної плати, а також зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт з грошових коштів, які є заробітною платою на картковому рахунку НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , для зарахування заробітної плати.

В обґрунтування скарги зазначено, що 11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заочним рішенням від 24.10.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у розмірі 44682 грн. 00 коп., 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди та вирішено питання розподілу судових витрат. У подальшому, ухвалою суду від 27.09.2019 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено судове засідання у справі. Ухвалою суду від 20.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2021 року було допущено поворот виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2018 року. Так, у порядку повороту виконання вказаного заочного рішення від 24.10.2018 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 46386 грн. 80 коп. На підставі вищевказаної ухвали суду було видано виконавчий лист на виконання якого 10 жовтня 2022 року Саксаганським ВДВС було відкрито виконавче провадження НОМЕР_5.

12 жовтня 2022 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт грошових коштів боржника, яку направлено до банківських установ. Так, згідно вказаної постанови на банківські рахунки ОСОБА_1 було накладено арешт, зокрема й на рахунок НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який перераховуються заробітні виплати. Арешт грошових коштів, які містяться на зазначеному рахунку, які зараховуються як заробітна плата, позбавляє ОСОБА_1 засобів до існування.

24 жовтня 2024 року на адресу Саксаганського ВДВС було направлено заяву про скасування арешту коштів, що складають заробітну плату ОСОБА_1 на її картковому рахунку НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 . Однак, листом за вих. №23.11-34/327734 від 06.11.2024 року Саксаганський ВДВС повідомив про відсутність правових підстав для скасування арешту за заявою ОСОБА_1 .

Заявник не згодна із відмовою, вважає її протиправною та такою, що позбавляє її засобів до існування та порушує її конституційне право на оплату праці. За таких обставин, заявник змушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Заявник та її представник у судове засідання не з`явились, представник заявника надав заяву, в якій вимоги скарги підтримав та просив розглянути справу за їх відсутності.

Представник Саксаганського ВДВС про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялась, до суду не з`явилась, але надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні поданої скарги. Так, в обґрунтування відзиву державний виконавець зазначає, що згідно інформації з АСВП, з 10 жовтня 2022 року по 03 листопада 2023 року на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_5 з виконання виконавчого листа №214/3018/18 від 02.02.2022 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 46386 грн. 80 коп., за яким державним виконавцем було винесено постанову про арешт грошових коштів боржника, яка направлена на виконання до банківських установ. На момент винесення постанови про арешт коштів, у виконавця не було інформації щодо працевлаштування боржника. Державний виконавець зазначила, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника, у тому числі й грошових коштів боржника не скасовується, про що детально було повідомлено скаржника листом від 06.11.2024 року №23.11-34/327734. Станом на день надання відзиву, повторно виконавчий документ до відділу не надходив і на виконанні не перебуває. Також, державний виконавець у відзиві зазначила, що за виконавчим провадженням НОМЕР_5 до відділу надано довідку АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_1 має у банку картку, на яку отримує зарплатні виплати та на яку також може бути зарахована будь-яка виплата або переказ. Отже, в контексті вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю повинно бути надано документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання, при цьому заявником було надано довідку про звичайний розрахунковий рахунок, відкритий у банківській установі для зарахування будь-яких коштів.

ОСОБА_3 про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився, заяв по суті заявлених вимог до не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення міститься у приписах ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, із відповіді Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 06.11.2024 року, наданої на заяву ОСОБА_1 від 24.10.2024 року, встановлено, що з 10 жовтня 2022 року по 03 листопада 2023 року на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_5 з виконання виконавчого листа №214/3018/18 від 02.02.2022 року, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 46386 грн. 80 коп. Державним виконавцем в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 12 жовтня 2022 року було винесено постанову про арешт грошових коштів боржника, яку направлено для виконання до банківських установ. Також заявникові доведено до відома про відсутність підстав для скасування арешту.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2024 року, ОСОБА_1 станом на 03 жовтня 2024 року має в банку картку НОМЕР_4 , до якої відкрито рахунок, на який отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрату зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

За ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2025 року у справі №127/16144/24 зазначено, що арешт коштів боржника може накладатися на будь-які рахунки, за винятком коштів, щодо яких накладення арешту заборонено законом (наприклад, рахунки із спеціальним режимом використання, соціальні виплати, зарплатні кошти тощо). Банк зобов`язаний перевірити статус коштів на рахунку боржника та у разі виявлення коштів, на які накладення арешту заборонено, повідомити виконавця і повернути постанову без виконання. Виконавець може самостійно зняти арешт з рахунку, якщо отримає документальне підтвердження, що кошти мають спеціальний режим або їх арешт заборонений законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі №756/8815/20.

Таким чином, оскільки саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №905/361/19.

Передбачене абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі №444/2503/17.

Отже, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2024 року, вбачається, що на картковий рахунок НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 надходять зарплатні виплати, а також зазначено, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Про ці обставини боржник повідомила державного виконавця у заяві від 24.10.2024 року про скасування арешту коштів, які складають її заробітну плату, до якої долучила копію зазначеної вище довідки.

Однак, вказаним обставинам державний виконавець не надав належної оцінки та не вчинив будь-яких дій щодо скасування арешту коштів, які складають заробітну плату боржника та знаходяться на вказаному рахунку, чим порушив вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд також зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що державним виконавцем на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було встановлено, що наявні на ньому кошти не є заробітною платою. Між тим, залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника та звернення на них стягнення унеможливлює отримання заявником будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує її право на отримання винагороди за працю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо залишення арешту на картковий рахунок НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , для зарахування заробітної плати.

Зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт з грошових коштів, які є заробітною платою на картковому рахунку НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , для зарахування заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Попов.