П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Київ

Справа №362/82/20

Провадження: № 22-ц/824/17021/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кравченко Л. М.,

за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідльністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Одночасно з позовом, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, що є предметом розгляду даної справи та шляхом заборони ОСОБА_1 , яка на даний час є власницею даних земельних ділянок вчиняти дії щодо відчуження та обтяження нерухомого майна.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2020 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - про забезпечення позову у цивільній справі задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно, яке належить ОСОБА_1 та заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження та обтяження майна.

В подальшому, ОСОБА_1 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову у справі, яка обгрунтована тим, що позивачем надано суду неналежні докази недостатності майна ОСОБА_2 для погашення заборгованості перед позивачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в яких зазначено про наявність у ОСОБА_2 майна, вартість якого вища за його заборгованість у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Вказує, що позивач не визначив суму, якої недостатньо для погашення заборгованості виконавчому у провадженні № НОМЕР_1, крім того, вважає, що подання позивачем позову в цій справі та клопотання про забезпечення позову є зловживання ним процесуальними правами, забезпечення позову в цій справі є надмірним тягарем для відповідачки, ОСОБА_1 , оскільки порушує справедливий баланс інтересів учасників справи. Крім того, посилається на те, що забезпечення позову триває через бездіяльність приватного виконавця Авторгова А. М. і стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу просила скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржниця зазначила, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову відпала, а накладені обмеження, на її думку, є надмірними, невиправданими та такими, що порушують принцип справедливого балансу інтересів сторін. Скаржниця стверджує, що арешт земельних ділянок протягом тривалого часу позбавляє її можливості реалізувати власні майнові права, перешкоджає здійсненню господарської діяльності та суперечить рішенням ЄСПЛ щодо гарантій права мирного володіння майном.

Також, вона наполягає, що позивач не довів реальність ризиків відчуження чи обтяження майна, не надав доказів на підтвердження підстав для подальшого застосування забезпечувальних заходів, а сама ухвала від 11.01.2020 року була постановлена за інших обставин та вже втратила актуальність. На переконання скаржниці, наявні у справі матеріали не свідчать про будь-які її дії чи наміри, які могли б ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, а отже, арешт майна є надмірним та необґрунтованим.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу Васильєва І. В. в інтересах ТОВ «ФК Інвест Кредо» вважала необґрунтованими доводи апеляційної скарги та зазначила, що доводи ОСОБА_1 про бездіяльність приватного виконавця та відсутність підстав для забезпечення позову не відповідають матеріалам справи. Наголошено, що ще 25.04.2019 року приватним виконавцем було відкрито ВП НОМЕР_2 та накладено арешт на майно ОСОБА_2 , проте, вже 05.07.2019 у ДРОРМ з`явилося приватне обтяження на частку боржника у статутному капіталі ТОВ «Дживака» на підставі договору застави від 2016 року, що унеможливлює звернення стягнення на це майно . Також, зазначено, що позивач вважає вказаний договір застави фраудаторним та звернувся із відповідним позовом, який наразі розглядається у справі №761/8506/21 . Окремо, наголошено, що задоволення кредиторських вимог за рахунок предмета іпотеки є неможливим через чинні судові рішення у справах №438/1128/22 та №1301/1540/2012, якими встановлено, що іпотекодержателем залишається Банк, а передача відповідних прав ТОВ «Інвест-Кредо» у встановленому порядку не відбулася. Наголошує, що доводи скаржниці про бездіяльність приватного виконавця є надуманими, оскільки її племінник (боржник, ОСОБА_2 ) жодного разу таких дій виконавця не оскаржував, хоча мав таку можливість .

Від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду, оскільки позивач не долучив доказів про направлення відзиву їй, відповідачці.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрія Каплуна надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , адвокат Кушнір О. П. в інтересах ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Адвокат Щербак Є. М. в інтересах ТОВ «ФК Інвест кредо» заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав її необґрунтованою.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2020 року накладено арешт на наступне майно:

- земельну ділянку площею 4,4644 га за кадастровим №:06:027:0032 з цільовим призначенням для розміщення торгово-розважального центру та офісних будівель за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

- земельну ділянку площею 1,192 га з кадастровим №:06:27:0031 з цільовим призначенням для розміщення торгово-розважального центру та офісних будівель за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження та обтяження майна:

- земельної ділянки площею 4,4644 га за кадастровим №:06:027:0032 з цільовим призначенням для розміщення торгово-розважального центру та офісних будівель за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки площею 1,192 га з кадастровим №: 06:27:0031 з цільовим призначенням для розміщення торгово-розважального центру та офісних будівель за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В подальшому, ОСОБА_1 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову у справі, яка обґрунтована, зокрема, тим, що заява про забезпечення позову порушує право відповідачки на мирне володіння майном.

Відмовляючи в скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, водночас, клопотання відповідачки про скасування заходів забезпечення позову не є вмотивованим та зазначені в ньому доводи не відповідають дійсним обставинам справи, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 8 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Із аналізу процесуальних норм які регулюють інститут забезпечення позову слідує, що скасування заходів забезпечення позову можливо, у разі, коли у ньому відпадає потреба, або відпадають підстави, які зумовили вжиття таких заходів.

Тобто, наведені норми не містять прив`язки ні до стадії, на якій таке клопотання заявляється учасником справи, ні до ухвалення судом рішення у справі.

З матеріалів справи убачається, що на даний час цивільна справа, в межах якої було застосовано заходи забезпечення позову, є нерозглянутою, триває стадія судового розгляду та дослідження судом доказів. Суд першої інстанції правильно врахував зазначене, дійшовши висновку про передчасність та необґрунтованість заяви про скасування забезпечувальних заходів.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, діяв у відповідності до вимог процесуального закону, врахував баланс інтересів сторін та значення арештованого майна для належного виконання можливого рішення суду. Тому, ухвала суду є законною, мотивованою та такою, що ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення права відповідачки на мирне володіння майном є суто оціночними, не підкріплені жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст. 12, 77-81 ЦПК України. Скаржницею не надано доказів існування реальних перешкод чи втручання, що виходило б за межі тимчасового характеру забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 8 ст. 158 ЦПК України, скасування забезпечення позову можливе виключно за наявності вмотивованого клопотання та лише у разі відпадання підстав, які обумовили його застосування. Однак, апеляційна скарга таких підстав не містить і не доводить. Навпаки, з урахуванням історії відчуження майна ОСОБА_2 та встановлених судом фактів в інших справах ризик відчуження чи обтяження земельних ділянок відповідачки реально зберігається, а справа по суті є нерозглянутою.

У будь-якому випадку, колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 149-150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, спрямовані виключно на гарантування реального виконання рішення у разі задоволення позову. Накладений арешт стосується саме тих земельних ділянок, що є предметом спору, тобто обраний захід є домірним, пропорційним і найменш обтяжливим для відповідачки.

Більше того, як убачається з матеріалів справи, відповідачка, ОСОБА_1 , є одноособовим власником спірних земельних ділянок і, відповідно, має повну можливість розпорядитися ними, що створює реальний ризик ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. Отже, доводи скаржниці про «відсутність ризиків» не ґрунтуються на матеріалах справи і суперечать встановленим фактам, зокрема, й тій обставині, що попередні відчуження були вчинені одразу після виникнення загрози звернення стягнення.

Отже, апеляційна скарга не містить об`єктивних і підтверджених даних, що свідчили б про відпадання підстав забезпечення позову. Посилання ж скаржниці на надмірність обмежень, збитки чи утруднення господарської діяльності є такими, що не підтверджені належними доказами. За своєю суттю вони зводяться лише до незгоди з ухвалою про забезпечення позову від 11.01.2020, яка не оскаржувалася у встановлений законом строк і є чинною, що само по собі не може бути підставою для скасування забезпечення позову.

Відповідно, посилання скаржниці на те, що позивач надав недостовірні докази чи помилкові висновки експертів, не можуть бути предметом оцінки на цій стадії провадження. Адже, такі доводи стосуються змісту доказової бази та належності/допустимості доказів, а отже, підлягають дослідженню та правовій оцінці під час розгляду справи по суті. Колегія суддів відмічає, що саме суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду спору, здійснює повну та всебічну оцінку кожного доказу й кожного висновку експерта відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Отже, наведені скаржницею доводи не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову на даному етапі, оскільки оцінка доказів та встановлення їх достовірності є прерогативою суду при розгляді спору по суті, а не під час вирішення клопотання про скасування забезпечення.

Загальні посилання ОСОБА_1 на практику ЄСПЛ є неприйнятними та не можуть бути враховані судом, оскільки наведені рішення не стосуються правовідносин, подібних до даної справи, та не підтверджують порушення права скаржниці на мирне володіння майном.

Більше того, колегія суддів відмічає, що тимчасове обмеження щодо відчуження спірного майна переслідує легітимну мету, забезпечення ефективного судового захисту та гарантування реального виконання можливого рішення суду. Такі заходи відповідають критеріям, сформованим у практиці ЄСПЛ, а саме, мають правову основу, є необхідними в демократичному суспільстві, та є пропорційними, оскільки обмежують виключно можливість розпорядження майном, не позбавляючи відповідача володіння чи користування.

Отже, посилання скаржниці на рішення ЄСПЛ носять абстрактний характер та не спростовують правомірність застосованих заходів забезпечення позову.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність залишення відзиву без розгляду є необґрунтованими, оскільки поданий позивачем відзив було надіслано через підсистему «Електронний суд», що відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та способу комунікації між учасниками справи.

Подання процесуальних документів через електронний кабінет забезпечує їх автоматичне відображення та доступність для всіх сторін, які мають зареєстрований електронний кабінет. При цьому, скаржниця не була позбавлена можливості ознайомитися з відзивом дистанційно, оскільки документ став доступним у її електронному кабінеті в момент його подання позивачем.

Крім того, вона мала можливість особисто прибути до суду та ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі й з відзивом, однак доказів того, що такі дії були вчинені або що їй створено перешкоди в реалізації цього права, не наведено.

Отже, доводи ОСОБА_1 щодо ненадіслання їй відзиву є безпідставним, а поданий відзив є таким, що належним чином доведений до відома сторін відповідно до встановленого порядку, тому підстав для його залишення без розгляду немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура