ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1900/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3883/25 Категорія: 304090000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 21.08.2024 було укладено кредитний договір (оферти) №21.08.2024-100000416 шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом заявки, що є невід`ємною частиною даного договору, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 7 000,00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, строком на 124 дні зі сплатою відсотків за його користування.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на момент звернення з позовом до суду у нього утворилась заборгованість у розмірі 18 900,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 000,00 грн, процентами в розмірі 6 510,00 грн, комісії 630,00 грн, додаткової комісії 1260,00 грн та неустойки 3 500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Керуючись такими доводами, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 900,00 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.08.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024 в розмірі 15 400,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 7 000,00 грн, заборгованість по процентам 6 510,00 грн, комісія 630,00 грн, додаткова комісія 1 260,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виснував про наявність кредитних зобов`язань між сторонами, врахував наданий позивачем розрахунок заборгованості, визнав обгрунтованим визначений позивачем розмір заборгованості по відсоткам, нарахованій комісії та додатковій комісії.

В частині стягнення з відповідача розміру неустойки у сумі 3 500,00 грн суд вказав, що неустойка має бути списана кредитодавцем (позикодавцем) із відповідача ОСОБА_1 на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження того, що взагалі по кредитному договору перераховувалися кошти на рахунок відповідача, оскільки підтвердженням надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також відсутні відомості про відкриття відповідачем відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на цей кредитний рахунок. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за кредитним договором.

Зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Крім того, представник відповідача доводить до відому апеляційного суду, що відповідач з січня 2023 року по теперішній час проходить військову службу в ЗСУ, в тому числі брав безпосередньо участь у відсічі збройної агресії РФ, тому, у відповідності до п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування коштами з відповідача не може бути стягнуто.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги відповідачем надано нові докази, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що ухвалу про відкриття провадження, а також позовну заяву з додатками до неї не отримував, а тому своїх заперечень проти позовної заяви до суду першої інстанції подати не зміг.

У даній справі ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а. с. 12-13).

Не отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі із позовною заявою та додатками до неї підтверджується поверненням поштового листа 641 із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 18), тому доводи сторони відповідача щодо неможливості подачі відзиву на позов (з відповідними доказами) є обгрунтованими,

У сукупності з іншими доказами, наданими ОСОБА_1 , якими підтверджується, що з 13 січня 2023 року відповідач був мобілізований, проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , апеляційний суд доходить висновку, що відповідач з об`єктивних причин був позбавлений можливості надати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд приймає додані до апеляційної скарги докази та надає їм оцінку.

За матеріалами справи встановлено, що 21.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису укладено договір про надання споживчого кредиту №21.08.2024-100000416 шляхом підписання заяви про прийняття пропозиції укладення кредитного договору, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 7 000,00 грн шляхом перерахування коштів на реквізити електронного платіжного засобу споживача, строком на 124 дні.

Порядок укладання електронного кредитного договору визначений у розділі 2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта).

Згідно з п.2.2 Пропозиції електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним кредитних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

На підтвердження укладення кредитного договору 21.08.2024 позивачем надано до суду пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявку кредитного договору №21.08.2024-100000416 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №21.08.2024-100000416 (кредитної лінії), додаток до кредитного договору №21.08.2024-100000416 (кредитної лінії) від 21.08.2024 09:17 з інформаційним повідомленням позичальника ОСОБА_1 , які підписані одноразовим ідентифікатором Е394.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо, відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

За умовами вказаного договору, зокрема п. 10.1., цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року.

Таким чином, зі встановлених обставин справи та наданих позивачем доказів апеляційним судом встановлений факт укладання електронного правочину, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, що і є його безпосереднім підписом.

Апеляційний суд зауважує, що одноразовий ідентифікатор направлявся позичальнику кредитодавцем на його номер телефону, який вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця, зазначений як фінансовий номер НОМЕР_2 . Цей номер телефону зазначений позичальником у Додатку до анкети позичальника (інформаційне повідомлення позичальника), який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з довідкою сервісу онлайн платежів Ipay від Вих. 39-2506 від 25.06.2025 на платіжну картку клієнта 21.08.2024 09:17 на суму 7 000,00 грн, номер карки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 486853479, призначення платежу: Видача за договором кредиту №21.08.2024-100000416.

Слід зауважити, що саме такі реквізити платіжної банківської карки вказані відповідачем у заявці до кредитного договору. Стороною відповідача належність ОСОБА_1 банківської карки із номером, вказаним у довідці сервісу, не спростована, як і не надано докази на спростування надходження кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн на рахунок відповідача.

Таким чином, аргументи апелянта щодо ненадання позивачем жодного доказу на те, що взагалі по кредитному договору перераховувалися кошти на рахунок відповідача є безпідставними.

Отже, зі встановлених обставин справи та наданих позивачем доказів судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024, а також перерахування позивачем на виконання умов договору кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн.

У заявці до кредитного договору №21.08.2024-100000416 (кредитної лінії), яка є його невід`ємною частиною, визначена:

Процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт" Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 630 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. (п.8)

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 630 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. (п.9)

Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.97%. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. (п.12)

Неустойка: 70 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. (п.17)

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 18 900,00 грн. (7 000,00 грн основний борг; 6 510,00 грн проценти; 630,00 грн комісія; 1 260,00 грн додаткова комісія; 3 500,00 грн - неустойка). Проценти по кредиту нараховані за період з «21» серпня 2024 року по «22» грудня 2024 року.

В частині доводів апелянта щодо належності як доказу наданого позивачем розрахунку заборгованості апеляційний суд зазначає, що ТОВ «Споживчий кредит» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку. Зазначена обставина дійсно виключає можливість позивачу надати до суду первинні банківські документи, зокрема і виписку по рахунку на підтвердження руху коштів по рахунку позичальника, оскільки товариство не відкриває будь-які рахунки для клієнтів і не формує платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Проте, вказана обставина не звільняє позивача від обов`язку надати до суду розрахунок заборгованості із зазначенням детального розпису складових нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником (якщо такі проплати були), кількості днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом, їх розмір та суму, що і було зроблено позивачем шляхом надання розрахунку №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024 на виконання вимог ст. 81 ЦПК України.

Щодо аргументів апеляційної скарги в частині стягнення відсотків колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Позивачем у справі заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7 000,00 грн., процентам у розмірі 6 510,00 грн., комісії 630,00 грн., додаткової комісії 1260,00 грн. та неустойки 3 500,00 грн.

Відповідно до пункту 15 статті 14 вказаного Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» (в редакції від 21.08.2024 станом на час укладення договору) передбачено що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.

У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

При цьому, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах: від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 вказаного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Спірний період нарахування відсотків за користування кредитом у даній справі становить з 21.08.2024 по 22.12.2024 року.

Кредит був наданий відповідачу на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор (п. 3.2 Пропозиції), тобто для інших цілей, ніж становить виключенні згідно із вказаною вище нормою Закону.

Як вбачається з наданої відповідачем копії військового квитка серії НОМЕР_4 13.01.2023 відповідач ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України та продовжує військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 37-41).

Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 19.08.2025 матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 42).

З 29.02.2024 ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_5 , згідно з яким він є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 36).

Отже, ОСОБА_1 станом на час укладення кредитного договору був мобілізований та по день розгляду справи проходить військову службу, має статус військовослужбовця Збройних Сил України та учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування вказаним кредитом.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду за результатом апеляційного перегляду рішення приходить до висновку, що нараховані відсотки за кредитним договором №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024 у розмірі 6 510,00 грн. за період з 21.08.2024 по 22.12.2024 підлягають списанню, оскільки на відповідача поширюється дія положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає звільнення, зокрема, від сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч. 2 ст. 376 ЦПК України)

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення районного суду необхідно скасувати в частині стягнутих відсотків, визначивши суму заборгованості за кредитним договором №21.08.2024-100000416 від 21.08.2024 у розмірі 7 000,00 грн (тіло кредиту), 630,00 комісія, 1 260,00 грн додаткова комісія.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, скасування у відповідній частині оскаржуваного рішення із постановленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог по стягненню відсотків, розподіл судових витрат слід змінити, стягнувши з позивача на користь відповідача в порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України різницю (42,3% задоволених вимог скарги 1 537,00 та 47 % задоволених позовних вимог 1 138,53 грн) судового збору у розмірі 398,50 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року в частині стягнутих відсотків у розмірі 6 510,00 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 398,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: