Справа № 182/7568/25
Провадження № 2-о/0182/233/2025
У Х В А Л А

Іменем України

26.11.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дмитрівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, суд,-

В С Т А Н О В И В:

24.11.2025 року представник заявника ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до вісімнадцяти років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч. 1 ст. 315 ЦПК України унормовано, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Згідно постанови Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17 суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги мотивує тим, що він 13.06.2023 року одружився з ОСОБА_6 . Від даного шлюбу вони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від першого шлюбу його дружина має ще одну неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі вони перебувають на його утриманні.

Питання утримання малолітніх, неповнолітніх дітей врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до ст. 180 СК України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню дітей врегульовано ст. 181 СК України, де зокрема закріплено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Положеннями ст.ст. 265, 267 СК України, закріплено обов`язок баби, діда та повнолітніх братів, сестер утримувати малолітніх, неповнолітніх відповідно онуків чи братів і сестер.

Положення ст. 268 СК України визначають, у вітчима (мачухи), обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, питання утримання дітей до 18 років, унормовано саме положеннями СК України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, при цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

У заявника, як вітчима неповнолітньої дитини, обов`язок по утриманню виникає лише за умов визначених ст. 268 СК України, тобто за умови відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання.

Крім того, зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей заявнику необхідне для забезпечення останньому реалізації права на відстрочку від мобілізації та можливості перетинання кордону України. Отже, цей факт аж ніяк не пов`язаний з реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника в сімейних правовідносинах. При цьому, до участі у справі жодним чином не залучено Міністерство оборони України в особі відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовий комісаріат).

Обов`язок щодо проходження військової служби є конституційним обов`язком громадянина України.

Згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Однак зазначена підстава не підтверджується шляхом визнання факту утримання дітей в судовому порядку в окремому провадженні. Така підстава має місце, коли батьківство чи материнство підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини.

У справах про встановлення судом фактів, ключовим є те, що саме конкретний факт має юридичне значення, а мета його встановлення тут має другорядне значення. Але і факт, і мета його встановлення мають випливати з однієї сфери правовідносин. Тобто, не будь-який факт підлягає встановленню лише тому, що такий випадково наявний у заявника і підходить йому для якоїсь його мети, яку він собі ставить.

Разом з тим, встановлення судом самого факту утримання особою дитини, батьком якої він не є, не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт перебування на утриманні чоловіка дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Такому факту надається оцінка в рішенні суду виключно в разі вирішення питання щодо усиновлення, і в таких справах цей факт є беззаперечним (окремому встановленню в судовому порядку не підлягає).

У даному випадку очевидно, що ОСОБА_1 не має метою вирішення питання в сфері сімейних правовідносин. Його метою є - реалізація права на відстрочку від мобілізації.

Таким чином, заява про встановлення факту перебування на утриманні заявника трьох неповнолітніх дітей, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження як окремий факт, який повинен встановлюватись судами.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87-88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23).

Відповідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити, роз`яснивши заявнику його право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 186, 258-260, 315, 353-355 ЦПК України, ст. 15, 155, 157, 265-268 СК України суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дмитрівська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що сплачена ним сума судового збору буде повернута йому за ухвалою суду у разі пред`явлення ним відповідного клопотання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: О. В. Рунчева