УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 201/797/25

провадження № 61-14747ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємствавиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго») про зобов'язання здійснити перерахунок вартостітеплової енергіїта скасуваннянарахованої заборгованості,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго»), у якому просив суд: зобов`язати КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» протягом 30 календарних днів з дати набраннясудовим рішенням законної сили здійснити перерахунок вартості теплової енергії, скасувати нараховану заборгованість у сумі 35 374, 50 грн та пеню у сумі 452, 01 грнпо квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належитьОСОБА_1 , провести відповідні коригування по особовому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 по квартиріза адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 24 січня 2025 року вказану справу визнано малозначною та її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 04 червня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості теплової енергії, що була виставлена позивачу до оплати як споживачу послуг, до складу якої входить оплата за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби, відповідно до положень Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, врахувавши всі опалювальні житлові та нежитлові приміщення та їх площі, за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 лютого 2022 року по 01 грудня 2024 року включно.

У задоволенні позовних вимог про скасування нарахованої заборгованості та проведення відповідних коригувань відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 04 червня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасовано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго») про зобов`язання здійснити перерахунок вартості теплової енергії та скасування нарахованої заборгованості відмовлено.

В іншій частині залишено рішення без змін.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго») судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 816, 80 грн.

24 листопада 2025 рокупредставник заявника ОСОБА_1 - адвокат Юрченко І. О. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо визначення «опалювальної площі будинку» та співвідношення житлових і нежитлових приміщень (у тому числі вбудованих гаражів, паркінгів, машиномісць) при розподілі обсягів спожитої теплової енергії згідно з Методикою № 315, а також щодо відмежування спільного майна співвласників багатоквартирного будинку від самостійних об'єктів нерухомого майна для цілей формування плати за комунальну послугу теплопостачання.

Також представник заявника зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має для ОСОБА_1 виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

На думку представника заявника, ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки стосується порядку нарахування плати за теплову енергію та загальнобудинкові потреби для невизначеного кола споживачів у багатоквартирних будинках із вбудованими нежитловими приміщеннями. Вказує, що відсутність єдиного підходу до врахування площ таких приміщень при застосуванні Методики № 315 призводить до різного визначення розміру плати за одну й ту саму послугу у подібних правовідносинах, що суперечить принципу правової визначеності та порушує рівність споживачів перед законом.

Виняткове значення цієї справи для заявника адвокат Юрченко І. О. обґрунтовує тим, що у разі залишення в силі неправомірного підходу до визначення опалювальної площі ОСОБА_1 буде змушений протягом усього строку володіння квартирою систематично та без правових підстав сплачувати завищені суми за теплову енергію. Зазначає, що така помилка у застосуванні Методики № 315 не має одноразового характеру, а перетворюється на постійний і непропорційний фінансовий тягар, що істотно втручається у майнові права заявника.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Поряд з цим вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об'єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов'язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.

Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, щооцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені в ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємствавиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (КП «Київтеплоенерго») про зобов'язання здійснити перерахунок вартостітеплової енергіїта скасуваннянарахованої заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко