СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19498/25

пр. № 2/759/8447/25

01 грудня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог

ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 81 404 (вісімдесят одна тисяча чотириста чотири) гривні 67 копійок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2013 р. у справі №759/13308/13-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором №0 у сумі 134 471,44 грн..

На підставі договору №1369/К від 11.05.2019 відбулася заміна кредитора, і ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» стало правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Станом на дату подання позову судове рішення повністю не виконано.

Позивач, відповідно до ст. 625 ЦК України, просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 рік.

Заявлена до стягнення сума включає:

Інфляційні втрати у розмірі 61 652,96 грн..

3% річних у розмірі 19 751,71 грн... Просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2013 р. по справі №759/13308/13-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором у сумі 134 471,44 грн. та судові витрати.

На підставі Договору №1369/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019, ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» набуло права вимоги за вказаним кредитним договором. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2019 у справі №759/13308/13-ц замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) на його правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР».

Судове рішення про стягнення заборгованості станом на дату подання позовної заяви Відповідачем повністю не виконано.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення.

Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання 3% річних передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі №303/7132/18.

Судом встановлено, що рішення відповідачем не виконується, заборгованість не погашена, доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

Боржник своєчасно не сплатив заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і способом захисту майнового права кредитора.

Позивач правомірно обмежив період нарахування з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року:

Обчислення строку позовної давності здійснено з урахуванням продовження на період дії карантину (Закон № 540-ІХ).

Нарахування припинено з 24.02.2022 року, оскільки з цієї дати Закон № 2120-ІХ звільнив позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, на період дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після його припинення.

Представлений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є математично вірним і відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 3 028 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х) кошти, нараховані за невиконання грошового зобов`язання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у загальному розмірі 81 404 (вісімдесят одна тисяча чотириста чотири) гривні 67 копійок, що включають:

Штрафні санкції у вигляді 3% річних від суми простроченої заборгованості: 19 751 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одна) гривня 71 копійка.

Сума втрат від інфляції (інфляційні втрати) від суми простроченої заборгованості: 61 652 (шістдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) гривні 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х) судовий збір у розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко