ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 569/4466/23

провадження № 61-8894св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року у складі судді Левчука О. В., присяжних: Копаниці С. П., Єрейської В. Л. та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 червня 2025 рокуу складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

Короткий зміст заявлених вимог

1. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

2. На обґрунтування заяви вказував, що ОСОБА_2 , яка є його рідною матір`ю, через стійкий психічний розлад не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому просив суд визнати ОСОБА_2 недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши його опікуном останньої.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

3. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.

До призначення опікуна недієздатній покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 .

4. Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлено у 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили.

5. Задовольняючи вимогу заявника про визнання недієздатною ОСОБА_2 , міський суд мотивував своє рішення тим, що з наявного

у матеріалах справи висновку судово-психіатричного експерта №302/24

від 13 листопада 2024 року, проведеного судово-психіатричним експертом на виконання ухвали Рівненського міського суду від 17 січня 2024 року, вбачається, що при огляді останньої виявлено ознаки Судинної деменції вираженого ступеня (F01 - за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), остання страждає на психічний розлад та внаслідок наявного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

6. З урахуванням того, що ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад, ступінь якого позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, міський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання її недієздатною.

7. Водночас міський суд у своєму рішенні не вирішив вимогу про призначення опікуна недієздатній особі та дійшов висновку про необхідність продовження провадження в цій частині.

8. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині вимоги про призначення його опікуном недієздатної відмовлено.

9. Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги, міський суд обґрунтував своє рішення відсутністю в матеріалах справи подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуна ОСОБА_2 .

10. Суд зазначив, що обов`язковою умовою призначення конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною особою є наявність відповідного подання органу опіки та піклування про доцільність призначення конкретної особи опікуном.

11. При цьому міський суд зазначив, що вживав заходів для отримання подання, однак його не було надано до матеріалів справи, зокрема через те, що заявник не подав до органу опіки та піклування документи, необхідні для підготовки останнього.

12. Водночас міський суд зазначив, що до призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 обов`язки зі здійснення опіки над останньою покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради. Цей орган зобов`язаний дбати про підопічну, забезпечити їй належні побутові умови, догляд і лікування, а також уживати заходів для захисту її цивільних прав та інтересів.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

13. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року залишено без змін.

14. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції за результатами вирішення питання про призначення опікуна без змін, районний суд погодився із висновками міського суду щодо неможливості призначення заявника опікуном у зв`язку із відсутністю відповідного подання органу опіки та піклування.

15. При цьому апеляційний суд зауважив, що неможливість надання такого висновку була зумовлена саме діями заявника, який відмовляє органу опіки та піклування у допуску до житла для проведення обстеження умов життя особи, що потребує опіки, та складення акту огляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 червня 2025 рокуу вказаній справі.

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції.

19. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо призначення його опікуном над недієздатною особою, оскільки представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради під час судового засідання 19 березня 2025 року порушив питання про відкладення розгляду справи саме через те, що орган опіки та піклування не встиг підготувати відповідне подання.

21. Водночас суд першої інстанції не розглянув клопотання заінтересованої особи та передчасно ухвалив рішення, яким залишив особу, визнану недієздатною, без опікуна, тобто людини, яка зможе представляти її майнові та інші інтереси перед іншими державними та комунальними органами

і юридичними та фізичними особами, тим самим залишивши останню незахищеною, що є протиправним, незаконним та недопустимим

в цивілізованому суспільстві, а тому, на переконання заявника, судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням на продовження розгляду справи до суду першої інстанції до часу підготовки зацікавленою особою подання на призначення опікуна.

22. Заявник також зазначає, що питання допуску чи недопуску представників органу опіки та піклування до його житла не є предметом розгляду у цій справі. Натомість вирішенню підлягає питання про необхідність призначення законного опікуна недієздатній особі, яка потребує соціального захисту.

23. Як зауважує ОСОБА_1 , орган опіки та піклування неналежно виконує покладені на нього судовим рішенням обов`язки через нестачу працівників, тоді як фактичну опіку над ОСОБА_2 здійснює він як син останньої.

24. Крім того, ОСОБА_1 просить сформувати правовий висновок щодо можливості проведення огляду місць утримання недієздатних осіб, які агресивно реагують на присутність сторонніх осіб, у режимі відеоконференції

в реальному часі через месенджери (WhatsApp, Telegram, Viber), що, на його думку, дозволить ефективно вирішувати питання під час підготовки подання про призначення опікуна як у цій справі, так і в інших подібних випадках.

Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26. Відповідно до наявного у матеріалах справи висновку судово-психіатричного експерта №302/24 від 13 листопада 2024 року, проведеного судово-психіатричним експертом ОСОБА_3 на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2024 року, при огляді ОСОБА_2 виявлено ознаки Судинної деменції вираженого ступеня (F01 - за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). Остання страждає на психічний розлад та внаслідок наявного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

27. Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2025 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною.

28. До призначення опікуна недієздатній покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 .

29. Питання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 органом опіки

та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради не вирішувалось.

Позиція Верховного Суду

30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

31. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

32. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

33. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

34. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

35. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

36. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

37. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

38. Оскільки предметом апеляційного перегляду у цій справі було виключно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня

2025 року щодо призначення заявника опікуном недієздатної особи, то рішення цього ж суду від 10 лютого 2025 року, ухвалене за результатами вирішення питання про визнання особи недієздатною, не підлягає перевірці судом касаційної інстанції на предмет законності й обґрунтованості відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.

39. Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

40. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

41. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).

42. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

43. Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

44. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

45. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

46. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

47. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).

48. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).

49. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

50. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

51. Системний аналіз змісту частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

52. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження

№ 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24).

53. Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

54. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

55. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

56. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

57. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року

№ 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).

58. Пункту 3.3 Правил опіки та піклування, визначено перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна серед яких, зокрема: акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

59. Отже, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки входить до переліку документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна.

60. Як встановлено судами попередніх інстанцій та не оспорюється заявником, матеріали справи не містять подання органу опіку та піклування про призначення заявника опікуном.

61. Більше того, з пояснень представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, судами встановлено, що орган опіки та піклування позбавлений можливості підготувати відповідне подання щодо доцільності призначення ОСОБА_1 опікуном, саме у зв`язку із діями самого заявника, який відмовляє органу опіки та піклування у допуску до житла для проведення обстеження умов життя особи, що потребує опіки та складення акту огляду.

62. Водночас, як вбачається із пояснень представника органу опіки та піклування, наданих у судовому засіданні 19 березня 2025 року, орган опіки та піклування намагався здійснити обстеження умов життя ОСОБА_2 як особи, що потребує опіки та складення акту огляду в онлайн режимі.

63. Однак при обстеженні умов проживання у відео режимі

ОСОБА_1 показав невстановлену особу похилого віку, а також не зміг підтвердити місцезнаходження недієздатної особи, у зв`язку із чим у опікунської ради відсутня можливість надати висновок щодо можливості або неможливості здійснення ОСОБА_1 обов`язків як опікуна недієздатної.

64. Більше того, зі змісту пояснень заінтересованої особи вбачається, що ОСОБА_1 була надана можливість підтвердити здатність здійснення опіки над дієздатною засобами фото- та відео фіксації, водночас останнім не надано достатніх доказів на підтвердження здійснення опіки.

65. Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що

ОСОБА_1 була надана можливість підтвердити умови проживання як потенційного опікуна, однак саме його дії (бездіяльність) унеможливили проведення огляду умов життя в онлайн-режимі.

66. З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

67. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, проте заявник саме своїми діями (бездіяльністю) унеможливив оформлення та надання до суду відповідного подання щодо доцільності призначення його опікуном, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної особи.

68. З урахуванням того, що заявнику надавалася можливість підтвердити умови проживання як потенційного опікуна на виконання пункту 3.3 Правил опіки та піклування, однак саме його дії (бездіяльність) унеможливили проведення огляду умов життя в онлайн-режимі, колегія суддів вважає відсутніми підстави для формування правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

69. Додатково колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися

в єдиному судовому процесі, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у змісті постанови від 14 лютого 2018 року у справі

№ 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18).

70. Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявників.

71. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення

від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

72. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло

б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

73. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

74. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

75. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

76. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак