Справа № 404/3405/24
Номер провадження 2/404/942/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Суркової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Кропивницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2006 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що у період сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кошти, що належали ОСОБА_1 особисто, було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2006 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . До придбання транспортного засобу ОСОБА_2 не був працевлаштований та не мав жодного доходу, а родичі та батьки ОСОБА_1 допомагали їй та підтримували її особисто фінансово, шляхом надсилання грошових переказів. З отриманих грошових переказів від родичів та знайомих, ОСОБА_1 частину коштів відкладала для придбання транспортного засобу з метою використання його у вихованні дітей (відвозити до навчальних закладів, до лікарень, купувати продукти тощо).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які представник позивача виконав.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування від ОСОБА_2 договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos», 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтва транспортного засобу серії НОМЕР_3 - автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos», 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Судом з`ясовано, що 17.02.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Дзержинським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис за № 75. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 15.07.2017 (а.с.11).

На теперішній час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

У період сумісного проживання, як вказує позивач 11.01.2023 року подружжям за кошти, що належали ОСОБА_1 особисто, було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2006 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

При придбанні вказаного транспортного засобу ними було прийнято рішення про оформлення транспортного засобу на відповідача.

Вказане рішення було обумовлено тим, що придбання та оформлення транспортного засобу здійснювалося у територіальному сервісному центрі №6341, який знаходиться у місті Харків.

Оскільки місто Харків знаходиться під постійними ракетними обстрілами з боку Російської Федерації, ОСОБА_1 вирішила не ризикувати, тому не приймала участі у оформленні транспортного засобу, а перебувала з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , куди вона разом з дітьми переїхала як внутрішньо переміщені особи.

Після придбання транспортного засобу сторони спільно користувалися автомобілем.

Однак, з моменту припинення спільного проживання сторін, відповідач без згоди позивачки забрав автомобіль собі та використовує його.

На даний час орієнтовна ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу складає 110 000 гривень, що підтверджується роздруківками з сервісів для продажу автомобілів.

Як зазначає в позові позивач копію договору купівлі-продажу транспортного засобу та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не має можливості подати разом з позовною заявою, оскільки оригінали зазначених документів знаходиться у ОСОБА_2 .

Факт придбання транспортного засобу підтверджується роздруківкою свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 із мобільного застосунку «ДІЯ»/а.с.41/.

Позивачем до суду не подано клопотання про витребування документів про державну реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України по справі № 6-846цс16 від 12 жовтня 2016 року.

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Враховуючи, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2006 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , придбаний виключно за кошти ОСОБА_1 до суду стороною позивача не надано, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 81, 89, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO» модель «LANOS», 2006 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 14.11.2025 року

Суддя

Фортечного районного суду

міста Кропивницького Віталіна МОХОНЬКО