Справа №705/5037/24
26 вересня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
при секретарі судового засідання Романовій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , стосовно їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування зазначивши наступне.
21.12.2013 між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням суду від 29.07.2015 їх шлюб було розірвано і з того часу відповідач не бачила дитину жодного разу. Вона ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто своїми умисними діями відповідач створила умови, які шкодять інтересам дитини.
Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні.
У зв`язку з цим, він звернувся до служби у справах дітей Уманської міської ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що йому було рекомендовано звернутися до суду та після проведення перевірки надано акт обстеження умов проживання.
Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
У зв`язку з чим, звернувся до суду з цим позовом та просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також просить постановити, що його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні та вихованні свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судові витрати просить покласти на відповідача.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримав, просив суд позов задовольнити, в подальшому в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 підтвердив, що постійно проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 . Свою маму ОСОБА_3 фактично не знає, з нею не спілкується, оскільки вона не телефонує, не приїздить до нього тощо. Його виховує та утримує лише його батько ОСОБА_1 .
Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Грохольська С.М. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність та не заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, представника позивача та представника третьої особи, допитавши малолітнього ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ч.1 та ч.5 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис про народження № 374.
Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2015, яке згідно відмітки, набрало законної сили 10.08.2015, шлюб між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , розірвано.
Згідно з довідкою відділу державної реєстрації Уманської міської ради від 02.08.2016 № 558, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Уманської територіальної громади від 06.09.2022 за № 2022/000504212.
Місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 , у відповідності до відповіді виконавчого комітету Уманської міської ради від 05.09.2024 № 01/01-32/8366/01/6256, наданої на запит суду, є: АДРЕСА_2 .
Позивач по справі ОСОБА_1 працює столяром ТОВ «Вудлайн Про» та його дохід за період з 01.02.2024 по 30.04.2024 склав 22 200,00 грн., що підтверджується довідкою, виданою директором Товариства та згідно характеристики за місцем роботи характеризується позитивно.
Згідно характеристики виданої головою правління ОСББ «Новоуманське-1» від 20.05.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та фактично проживає з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 . Мати хлопчика, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, місце її реєстрації та фактичне місце проживання невідоме. За місцем проживання скарг та заяв на ОСОБА_1 не надходило.
Згідно довідки КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Уманської міської ради, виданої 22.01.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом в КНП УМЦПМСД Уманської міської ради з дня народження. Всі планові огляди дитини проводились тільки в присутності батька ОСОБА_1 .
Згідно довідки Уманської гімназії № 10 Уманської міської ради Черкаської області, виданої 02.01.2024 за № 02, ОСОБА_4 навчається в 5 класі Уманської гімназії № 10 Уманської міської ради Черкаської області з першого класу. Навчальні заняття відвідує систематично. Вихованням ОСОБА_6 займається батько ОСОБА_1 , який постійно відвідує батьківські збори, спілкується з учителями, цікавиться навчанням сина. Мати - ОСОБА_3 , навчанням та вихованням сина не цікавиться. За період навчання ОСОБА_6 вона жодного разу в школі не з`являлася.
Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Уманської міської ради 23.05.2024, спеціалістами Служби при проведенні обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , та встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають встановленим нормам, в помешканні чисто, у неповнолітнього є окрема упорядкована кімната та для нього створено всі належні умови для проживання, розвитку навчання тощо. За цією адресою з малолітнім ОСОБА_6 проживають батько - ОСОБА_1 , та його брат ОСОБА_10 . Стосунки у сім`ї дружні та довірливі.
Брат позивача є військовослужбовцем, посада солдат, прийнятий на військову службу за призовом по мобілізації, що підтверджується довідкою командира в/ч НОМЕР_2 , виданої 23.05.2024 за вих. № 204.
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 20.05.2024 за вих. № 2 ОСББ «Новоуманське-1», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: співвласник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (позивач по справі), його син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та брат ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (військовослужбовець).
Згідно висновку органу опіки та піклування Уманської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Службою у справах дітей Уманської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склалося, тому 29.07.2015 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області їх шлюб був розірваний.
З моменту розлучення батьків малолітній ОСОБА_4 проживав зі своїм батьком ОСОБА_1 , так як мати залишила його з батьком, а сама виїхала проживати в інше місце.
На даний час малолітній проживає зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
В поясненні від 20.05.2024 ОСОБА_1 вказано, що його син ОСОБА_4 проживає з ним з 2015 року, ще до їх розлучення з громадянкою ОСОБА_3 .
У 2022 році мати дитини ОСОБА_11 передала солодощі сусідами, не виявила бажання бачитися з сином, не підтримувала і не підтримує жодних стосунків з сином, не цікавиться його життям, де вона перебуває не зрозуміло, з інформації людей виїхала за межі країни, дитина їй не потрібна.
Відповідно характеристики наданої Уманською гімназією № 10 Уманської міської ради Черкаської області на ОСОБА_4 , вказано, що батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори.
Мати ОСОБА_3 батьківські збори не відвідує, зв`язок з класним керівником та школою не підтримує, навчанням та вихованням сина не цікавиться, за період навчання ОСОБА_6 вона жодного разу в школі не з`являлася.
З інформації наданої КНП «Уманський міський центр первинної медичко-санітарної допомоги» встановлено, що в період з 2017 року по даний час супровід дитини на процедури, планові заходи медичного характеру, виклики лікаря та лікування в разі хвороби, проводив батько дитини ОСОБА_1 .
В поясненні від 10.03.2025 самого малолітнього ОСОБА_4 встановлено, що свою матір ОСОБА_3 він зовсім не пам`ятає, вона з ним не проживала і не проживає, і щодо цього часу він проживає з татом, і що крім тата у нього нікого немає. В ході бесіди з дитиною встановлено, що ОСОБА_6 любить батька, матір не пам`ятає.
В характеристиці наданої ОСББ «Новоуманське-1», головою правління Богданом Задорожнім, вказано, що мати ОСОБА_3 з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, місце її реєстрації та фактичне місце проживання невідоме.
09.07.2024 громадянин ОСОБА_1 звертався до Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області до ІТС «ІПНП» БД «Єдиний облік» щодо з`ясування місця знаходження ОСОБА_3 . В ході проведення перевірки за даним фактом було встановлено, що ОСОБА_3 ще до війни виїхала за кордон, місце її знаходження не відоме, зв`язок з нею підтримується, через те, що у 2015 році, після розлучення із ОСОБА_1 вона залишила йому маленького сина, а сама почала розгульний спосіб життя. Батько виховує, утримує та забезпечує самостійно сина з дворічного віку.
Громадянка ОСОБА_12 дійсно не виконує свої батьківські обов`язки щодо свого сина в будь-який спосіб. У зв`язку з чим ОСОБА_3 на даний час неможливо притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.
Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 15.04.2025 порушено клопотання перед органом опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами чинного законодавства, захищаючи права та інтереси малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Уманської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.
Позбавлення особи батьківських прав є винятковою мірою, що тягне за собою відповідно до ст. 166 СК України надзвичайні правові наслідки як для батьків, так і для дітей.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц.
Згідно з ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.
В усіх діях щодо дітей суди, адміністративні чи законодавчі органи, повинні першочергова приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України», «М.С. проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні.
Викладені вище факти свідчать про те, що відповідач не бажає приділяти своїй малолітній дитині увагу, спілкуватися з нею, брати участь в їх вихованні, тобто можна стверджувати, що він свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
При визначенні найкращих інтересів дітей в кожній справі суд враховує, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності їх вини.
Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», а також практики Європейського суду з прав людини, суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.
Судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено сукупністю належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітньої доньки.
У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що відповідач внаслідок своєї винної поведінки дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на порушення прав дитини, крім того, достовірно знаючи про порушення питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина, відповідач не вжила жодних заходів з метою доведення протилежного, а саме виконання нею своїх батьківських обов`язків, не зверталася до суду жодного разу, не йшля на контакт з представниками служб у справах дітей, а тому суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 і таке рішення буде відповідати інтересам дитини, сприятиме її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Крім того, позивач у своєму позові просить постановити, що його син ОСОБА_4 , 2013 року народження, перебуває на його утриманні та вихованні.
В судовому засіданні встановлено, що станом на дату розгляду справи, дитина дійсно проживає разом із позивачем, який самостійно здійснює її догляд та виховання, оскільки відповідачка, мати дитини, разом із позивачем та їх сином не проживає та місце її перебування невідоме, у зв`язку з чим судом і було прийняте рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина.
У відповідності до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та в ході розгляду справи, фактично не ставить питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а лише просить констатувати, що дитина дійсно перебуває на його утриманні.
На переконання суду, та обставина, що відповідач самоусунулася від виховання свого малолітнього сина, внаслідок чого позивач вимушений утримувати та виховувати дитину самостійно, свідчить про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, а не для встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем, як окремого юридичного факту. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, як окрема позовна вимога, не може бути задоволена
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Враховуючи пояснення позивача, що підтверджені матеріалами справи, про те, що відповідач добровільно залишила свого сина з батьком, а саме позивачем по справі, відсутня необхідність зазначення в рішення суду про утримання позивачем свого малолітнього ОСОБА_4 , що є наслідком позбавлення матері дитини батьківських прав.
Отже встановлені обставини справи вказують на відсутність спору між сторонами в цій частині, а отже така вимога про констатацію перебування дитини на утриманні позивача, як батька, не підлягає до задоволення.
Суд також враховує, що утримання та виховання дітей батьком є законним його обов`язком та не потребує встановлення факту судом, з урахуванням, що метою констатації такого факту є фактично позбавлення батьківських прав відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд також бере до уваги, що з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина позивач до суду не звертався, що, на думку суду, свідчить про відсутність спору між сторонами у даному питанні.
Відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
За відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
Як вбачається із поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання сина та його місця проживання. Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги в цій частині є не вимогами до відповідача щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні такої вимоги.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо та син перебуває на утриманні позивача, відповідач як матір також зобов`язана приймати участь в утриманні своєї дитини нарівні із батьком, суд вважає за необхідне одночасно стягнути аліменти з відповідача на утримання сина.
Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дітей, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 03.09.2024, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням викладеного, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав та враховуючи її обов`язок утримувати малолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.09.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Враховуючи позицію позивача щодо небажання отримувати аліменти від відповідача, перерахування аліментів слід здійснювати на особистий рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши ОСОБА_1 в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я малолітнього сина.
Керуючись ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.09.2024 до досягнення дитиною повноліття.
Перерахування аліментів здійснювати на особистий рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України.
Зобов`язати ОСОБА_1 в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перерахування стягуваних аліментів.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Повне судове рішення складене 06.10.2025.
Суддя: Р. В. Піньковський