Справа № 753/8704/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути заборгованість за договором позики від 13 квітня 2009 року в розмірі 103 796 200, 00 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 83 037 000, 00 грн. та пеню у розмірі 110 750 598, 75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 2 500 000 доларів США. Відповідно до умов позики ОСОБА_2 зобов?язався повернути суму боргу протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги ОСОБА_1 , але не пізніше, ніж через 10 років з моменту отримання позики, тобто не пізніше 13 квітня 2019 року.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі, визначеному умовами розписки.

Відповідач, у свою чергу, не виконав умов договору позики, не повернувши грошові кошти у строк, встановлений договором позики.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Якусика О.В. від 19 травня 2025 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

26 серпня 2025 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

03 листопада 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Відповідач зазначає, що Позивач має прав на стягнення за договором позики від 13 квітня 2009 року суму боргу, що складає 2 500 000 доларів США, 5% річних від суми боргу за користування грошовими коштами у розмірі 1 250 000 доларів США та пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання у розмірі 837 000 доларів США.

Позивач у судове засідання не прибув. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач у судове засідання не прибув. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 2 500 000 доларів США. Відповідно до умов позики ОСОБА_2 зобов?язався повернути суму боргу протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги ОСОБА_1 , але не пізніше, ніж через 10 років з моменту отримання позики, тобто не пізніше 13 квітня 2019 року.

Згідно з умовами договору позики ОСОБА_2 зобов?язувався сплачувати 5% річних від суми боргу за користування грошовими коштами. Крім того, за прострочення повернення коштів ОСОБА_2 зобов?язувався сплатити пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення.

ОСОБА_1 за умовами розписки мав право пред?явити вимогу про повернення боргу, проте таку вимогу він не пред?явив. Десятирічний строк на повернення боргу за договором позики сплив 13 квітня 2019 року, однак ОСОБА_2 своїх зобов?язань за договором позики не виконав.

У зв?язку із вищезазначеним ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 2 500 000 доларів США.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_2 зобов?язався повернути суму боргу протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги ОСОБА_1 , але не пізніше, ніж через 10 років з моменту отримання позики, тобто не пізніше 13 квітня 2019 року.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ОСОБА_2 позику у розмірі 2 500 000 доларів США ОСОБА_1 не повернув у строки, встановлені договором позики, а саме до 13 квітня 2019 року.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача пені підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на території України запроваджено карантин, який був відмінений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 30 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 13 квітня 2019 року по 12 березня 2020 року, розмір якої складає 837 500 доларів США (2 500 000 доларів США х 0,1% х 335 днів).

Стосовно вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 5% річних від суми боргу за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем та Відповідачем відповідно до змісту розписки від 13 квітня 2009 року узгоджена сплата 5 % річних за користування позикою у розмірі 2 500 000 доларів США.

У позовній заяві Позивач просить суд стягнути Відповідача 5% річних від суми боргу у розмірі 2 000 000 доларів США.

Суд доходить до висновку, що така вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки 5% річних від суми боргу, 2 500 000 доларів США, дорівнюватиме 1 250 000 доларів США.

Щодо визначення еквіваленту сумі заборгованості у гривнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до змісту розписки, складеної ОСОБА_4 , 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 2 500 000 доларів США.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Водночас суд зауважує, що законодавство не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю, тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання, однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та ст. 15, 16, 1046, 1051, 1054 ЦК України, керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 500 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 837 500 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5% річних у розмірі 1 250 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 9 703, 68 грн.

Врешті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , адреса місцезнаходження - АДРЕСА_2 , .РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 11 листопда 2025 року.

Суддя: