КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року місто Київ

справа № 753/12152/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Олешко Л.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кулика С.В., повний текст рішення складено 07 квітня 2025року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

В мотивування вимог посилалася на те, що з 07 жовтня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем було досягнуто усної домовленості, що дитина залишається проживати разом з матір`ю та було зареєстровано місце проживання дитини за місцем проживання позивача.

Зазначала, що у серпні 2022 року, не зважаючи на заборону під час військового стану чоловікам призовного віку виїжджати за межі України, відповідач виїхав за межі держави і зараз постійно проживає у США.

Посилалася на те, що з моменту виїзду за кордон відповідач не бере участі у виховані та в матеріальному утриманні дитини. Разом з цим мати відповідача намагається створити їй перешкоди у спільному проживанні зі своєю донькою, зокрема нею було здійснено непоодинокі спроби забрати дитину з дитячого садочку без відома позивача та залишити її проживати у себе та в подальшому, без згоди позивача виїхати з дитиною за кордон.

Вказувала, що враховуючи наведені обставини з метою захисту прав своєї неповнолітньої доньки, вона вимушена звернутись до суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що позивачем у позовній заяві жодних доводів на підтвердження дій відповідача, спрямованих на зміну проживання доньки ОСОБА_4 або перешкод щодо проживання дитини із матір`ю не наведено, доказів на підтвердження таких обставин не надано.

Вказувала, що як на підставу свого звернення до суду позивач зазначила лише про наявність конфлікту у дошкільному закладі між нею та матір`ю позивача ОСОБА_5 .

Вважає, що зазначені обставини свідчать про наявність спірних правовідносин між позивачем та ОСОБА_5 та не підтверджують наявність спору з відповідачем щодо місця проживання дитини, а отже, предмету спору не стосуються.

Зазначала, що під час судових засідань та у дебатах представником відповідача неодноразово наголошувалось, що у даній справі відсутній предмет спору, про що свідчили позовна заява та безпосередній розгляд справи у суді першої інстанції, однак суд на вказане уваги не звернув.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації направила заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність її представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 07 жовтня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №8025-1, вбачається, що ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА, вбачається, що ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки директора школи-дитячого садку 1 ступеня «Пролісок», вбачається, що ОСОБА_4 є вихованкою школи-дитячого садку І ст. «Пролісок» Дарницького району м. Києва.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 з школи-дитячого садку 1 ступеня «Пролісок», остання з 01 вересня 2022 року зарахована до вказаного закладу, але в зв`язку з воєнним станом з 01 квітня 2023 року по теперішній час відвідує черговий ЗДО №652 Дарницького району м. Києва. За період, що дитина відвідує ЗДО №652 батько жодного разу в закладі не з`являвся, спілкування щодо дитини постійно велося з мамою.

З платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 , здійснював перекази власних коштів на утримання дитини у загальному розмірі 67150,00 грн.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, складеного 11 грудня 2023 року Дарницькою районною в місті Києві Державною адміністрацією, враховуючи обставини справи, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 .

У вказаному висновку зазначено, що у серпні 2022 року батько дитини ОСОБА_1 виїхав за межі України, станом на сьогодні проживає в Сполучених Штатах Америки. Спільне життя з батьком дитини не склалося, після розірвання шлюбу між батьками було досягнуто домовленості, що донька залишається проживати з матір'ю. Мати самостійно займається вихованням, лікуванням та розвитком дитини.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання затвердженого начальником та спеціалістом відділу служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 16 листопада 2023 року, було проведено відповідне обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_2 . Житло з усіма комунальними зручностями, повноцінно обладнана меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний, чисто, охайно, прибрано. Для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови.

З довідки з Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві №72716686/6 від 19 вересня 2023 року вбачається, що станом на 01квітня 2023 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 становить 10838,76 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем було досягнуто усної домовленості, що дитина залишається проживати разом з матір`ю та було зареєстровано місце проживання дитини за місцем проживання позивача. Зазначала, що відповідач не бере участі у виховані та в матеріальному утриманні дитини. Разом з цим мати відповідача намагається створити їй перешкоди у спільному проживанні зі своєю донькою, зокрема нею було здійснено непоодинокі спроби забрати дитину з дитячого садочку без відома позивача та залишити її проживати у себе та в подальшому, без згоди позивача виїхати з дитиною за кордон. Вказувала, що враховуючи наведені обставини з метою захисту прав своєї неповнолітньої доньки, вона вимушена звернутись до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для його задоволення та того, що на даний час сторони проживають окремо, малолітня донька проживає разом з матір`ю, відповідач не заперечує щодо проживання дитини разом з матір`ю, під розгляду справи зустрічних позовних вимог з цього приводу не заявляв.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті

27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява

№2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня

2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21).

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19).

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами: батьки, які проживають окремо відповідно до статті 160 СК України за взаємною згодою визначили місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 ; дитина проживає з матір`ю за своїм зареєстрованим місцем проживання; батько не заявляє про необхідність зміни місця проживання дочки та не вчиняє будь-яких дій спрямованих на зміну такого місця проживання.

Доказів, які б свідчили про бажання відповідача визначити місце проживання дитини з ним матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається з відповіді закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №652 Дарницького району м.Києва від 06 листопада 2023 року зі слів вихователя спроб забрати із ЗДО №652 дитину ОСОБА_7 , крім її матері, сторонніми особами не було, як не було спроб бабусі ОСОБА_5 забрати дитину. Також не було конфліктів між виховалетем, мамою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_5 .

Встановлені на час розгляду справи обставини свідчать про відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що у даному випадкувідсутні правові підстави для втручання держави у визначення місця проживання дитини у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивача та/або малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, ухвалення рішення судом першої інстанції так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі №127/16211/23, від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23, від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23, від 19 лютого 2025 року у справі №562/3371/23.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Відмова в позові у розглядуваній справі не позбавляє ОСОБА_3 права звернення до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини у разі, якщо в подальшому батьки не дійдуть згоди щодо місця проживання малолітньої дочки, а із досягненням чотирнадцятирічного віку ОСОБА_4 вправі самостійно обрати собі місце проживання будь з ким із батьків.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: