КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025року місто Київ

справа № 757/46087/19-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Олешко Л.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Григоренко І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення депозитного вкладу та відсотків,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимогпросила стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наїї користь:

суму депозитного вкладу за договором №SAMDN4334 у розмірі 57243,72 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 52286,67 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 3442,48 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 5845,04 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 630256,44 грн.;

суму депозитного вкладу за договором №SAMDNFWFD400 у розмірі 169831,62 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 88991,95 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10213,18 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 17341,10 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 869 850,32 грн.;

суму депозитного вкладу за договором №SAMDNFWFD100 у розмірі 49420,48 доларів США; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 2 430,64 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14 863 285,10 грн.;

суму депозитного вкладу за договором №SAMDN8378 у розмірі 225228,89 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 06.11.2013 по 19.05.2014 року у розмірі 3251,94 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186212,12 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 13935,71 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 23661,63 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 2 551 377,80 грн.;

суму депозитного вкладу за договором №SAMDN6383 у розмірі 100992,00 грн.; ненараховані проценти за період часу з 17.01.2011 року по 08.07.2019 року у розмірі 59986,06 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 6073,35 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10312,03 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 111 921,92 грн.;

суму депозитного вкладу за договором №SAMDNFWFD300 у розмірі 48617,01 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 28.11.2013 року по 08.07.2019 року у розмірі 17900,25 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14425 611,90 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені наступні договори банківського вкладу:

№SAMDN4334 від 27 серпня 2013 року, на виконання умов якого на рахунок № НОМЕР_1 нею було внесено 57243,72 грн.; термін вкладу - 1 рік по 27.08.2014 року включно; процентна ставка - 18% річних;

№SAMDNFWFD400 від 27 лютого 2014 року, на виконання умов якого на рахунок № НОМЕР_2 позивачем було внесено 168538,73 грн.; термін вкладу - 1 календарний місяць по 27.03.2014 року включно; процентна ставка - 10% річних;

№SAMDNFWFD100 від 03 березня 2013 року, на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_3 позивачем було внесено 49420,48 доларів США; термін вкладу - 1 рік, по 03.03.2014 року включно; процентна ставка - 8% річних;

№SAMDNFWFD300 від 28 листопада 2013 року, на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_4 позивачем було внесено 48617,01 доларів США; термін вкладу - 3 календарних місяців, по 28.02.2014 року включно; процентна ставка - 6,5% річних;

№SAMDN8378 від 06 листопада 2013 року, на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_5 позивачем було внесено 225228,89 грн.; термін вкладу - 3 календарних місяців, по 06.02.2014 року включно; процентна ставка - 16% річних;

№SAMDN6383 від 17 січня 2011 року, на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_6 нею було внесено 100992,00 грн.; термін вкладу - 6 календарних місяців, по 17.07.2011 року включно; процентна ставка - 14% річних.

Вказувала, що у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя навесні 2014 року, рахунки позивача були заблоковані банком, нарахування відсотків припинено.

З метою отримання доступу до належних їй коштів та нарахованих за ними відсотків вона неодноразово зверталася до банку з вимогами повернути кошти за укладеними договорами банківського вкладу, але ці вимоги банком не були виконані.

Зазначала, що у листах відповідач повідомляв про призупинення роботи відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та обслуговування клієнтів, неможливість повернення належних позивачу коштів за депозитними договорами.

Посилалася на те, що оскільки відповідач не виконав зобов`язання з повернення їй банківських вкладів добровільно, вона вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь суми банківських вкладів, процентів за користування вкладами, 3% річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України та пеню.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19квітня 2021 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині позовних вимог про стягнення коштів за депозитним договором №SAMDN6383 від 17.01.2011 року та депозитним договором №SAMDNFWFD300 від 28.11.2013 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №SAMDNFWFD100 від 03.03.2013 року у розмірі 49420,48 доларів США, нараховані, але не виплачені проценти за період з 03.03.2013 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; не нараховані проценти за період з 19.05.2014 року по 09.11.2014 року у розмірі 1 895,58 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №SAMDN4334 у розмірі 57 243,72 грн., не нараховані проценти за період з 19.05.2014 року по 09.11.2014 року у розмірі 4 940,21 грн., за період з 01.05.2018 року по 01.05.2018 року 3 % річних у розмірі 3 442,47 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 845,04 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу договором №SAMDN8378 від 06.11.2013 року у розмірі 225 228,89 грн., нараховані, але не виплачені проценти за період з 06.11.2013 року по 19.05.2014 року у розмірі 3 251,94 грн.; не нараховані проценти за період з 19.05.2014 року по 09.11.2014 року у розмірі 17 277,83 грн., за період з 01.05.2018 року по 01.05.2018 року 3 % річних у розмірі 13 544,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 23 661,63 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №SAMDNFWFD400 від 27.02.2014 року у розмірі 168 538,73 грн., нараховані, але не виплачені проценти за період з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн.; не нараховані проценти за період з 19.05.2014 року по 09.11.2014 року у розмірі 8 080,62 грн.; за період з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року 3% річних у розмірі 10 135,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 341,10 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Роз`яснено, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 , зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове про відмову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що в наслідок укладання 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»та ТОВ ФК «ФІНІЛОН» договору переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договором, якій є предметом спору у даній справі, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на цей час не несе жодних зобов'язань за такими договорами, а ТОВ ФК «ФІНІЛОН» є новим боржником за договорами відповіднодо умов договору про переведення боргу від 17.11.2014 року.

Вказував, що встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд повинен відмовити у позові до такого відповідача.

05 жовтня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача всудовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особина підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2013 року у м. Феодосія між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір банківського вкладу №SAMDNFWFD100 (Вклад «Стандарт»), відповідно до п.1 якого сума вкладу складає 49420,48 доларів США, строком на 366 днів до 03.03.2014 року включно; процентна ставка по вкладу становить 8% річних.

Як визначено у п.2 вказаного договору нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів на вклад та здійснюється за кожний календарний день. В день повернення вкладу нарахування відсотків не здійснюється.

У п.10 договору №SAMDNFWFD100 сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Відповідно до п.13 зазначеного договору у випадку розірвання договору з ініціативи Отримувача, останньому видається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані відповідно до умов договору, за фактичний строк користування вкладом.

27.08.2013 року у м. Феодосія ОСОБА_1 шляхом подання до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяви №SAMDN4334 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого сума вкладу складає 2582,00 грн.; строком на 366 днів до 27.08.2014 року включно; процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних.

Як визначено у п.2 вказаного договору відсотки по вкладу виплачуються на рахунок картку для зарахування відсотків по вкладу наприкінці кожного місяця, минулого з моменту укладення договору, в перший робочий день наступного місяця після укладення договору.

У п.5 договору №SAMDN4334 від 27.08.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

27.02.2014 року у м. Феодосія між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір банківського вкладу №SAMDNFWFD400 (Вклад «Стандарт»), відповідно до п.1 якого сума вкладу складає 168 538,73 грн., строком на 1 календарний місяць, по 27.03.2014 року включно; процентна ставка по вкладу становить 10% річних.

У п.9 зазначеного договору сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

06.11.2013 року у м. Феодосія ОСОБА_1 шляхом подання до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяви №SAMDN8378 на оформлення вкладу «Стандарт на 3 місяці» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого сума вкладу складає 225228,89 грн., термін вкладу - 3 календарних місяців, по 06.02.2014 року включно процентна ставка за вказаним договором становить 16% річних.

Як визначено у п.2 вказаного договору відсотки по вкладу виплачуються на рахунок картку для зарахування відсотків по вкладу наприкінці кожного місяця, минулого з моменту укладення договору, в перший робочий день наступного місяця після укладення договору.

У п.5 договору SAMDN8378 від 06.11.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.05.2014 року, станом на 19.05.2014 року на особовому рахунку НОМЕР_3 за договором від 03.03.2014 року, залишок коштів становив 49756,26 доларів США, на особовому рахунку НОМЕР_2 за договором №SAMDNFWFD400 від 27.02.2014 року залишок коштів становив 169831,62 грн., на особовому рахунку НОМЕР_1 за договором №SAMDN4334 від 27.08.2013 року залишок коштів становив 57243,72 грн., на особовому рахунку НОМЕР_5 за договором №SAMDN8378 від 06.11.2013 року залишок коштів становив 228480,83 грн.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частини 1, 3 статті 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частини перша та п'ята статті 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Згідно п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

За приписами п.1.4. вказаного Положення №516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.3.3. Положення №516 за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Пунктом 3.4. Положення №516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов'язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що між позивачем та відповідачем мало місце укладення договорів банківського вкладу №№SAMDN4334 від 27.08.2013 року, SAMDNFWFD400 від 27.02.2014 року, SAMDNFWFD100 від 03.03.2014 року, SAMDN8378 від 06.11.2013 року, які містять всі істотні умови.

На виконання вказаних договорів ОСОБА_1 внесла грошові кошти на вкладні рахунки, відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі, визначеному в договорах, що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення вкладів та закриття рахунків за вищевказаними договорами вкладу.

При встановленні факту укладення депозитних договорів та внесення позивачем коштів, тягар доказування виконання обов`язків по поверненню внесених коштів та нарахованих відсотків покладається на сторону відповідача.

Згідно із приписами частини першої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У постанові від 20 травня 2024 року в справі №757/39719/21-ц суд виснував про те, що враховуючи те, що наведені вище висновки Верховного Суду не визначають, що воля вкладника на розірвання договору банківського вкладу й повернення коштів за ним має бути виражена лише в досудовій заяві, законодавець не встановив форми відмови від договору банківського вкладу, а позовна заява в цій справі містить умови неможливості продовження депозитних відносин з банком, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що саме позовна заява Особа_1 вважається вимогою про розірвання договорів вкладу та повернення грошових коштів.

Факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу і внесення позивачем грошових коштів підтверджено належними та допустимими доказами.

Банком визнано факт укладення депозитних договорів з позивачем, оскільки банк стверджував про переведення боргів за цим договором на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», в підтвердження чого надав письмові докази.

Враховуючи те, що факт укладення договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними доказами, а відповідач не виконав законну вимогу позивача про повернення належних їй коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача депозитних вкладів за договором №SAMDNFWFD100 від 03.03.2013 року у розмірі 49420,48 доларів США; за договором №SAMDN4334 від 27.08.2013 року у розмірі 57243,72 грн.; за договором №SAMDNFWFD00 від 27.02.2014 року у розмірі 168538,73 грн. та за договором №SAMDN8378 від 06.11.2013 року у розмірі 225228,89 грн., оскільки відповідач, не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Протоколу №1, підписаного і ратифікованого Україною.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.05.2014 року вбачається, на особовому рахунку НОМЕР_3 за договором Стандарт 1 місяць від 03.03.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 49756,26 доларів США, нараховані, але не виплачені проценти, за період з 03.03.2014 року по 19.05.2014 року склали 335,78 доларів США; на особовому рахунку НОМЕР_2 за договором Стандарт 1 місяць від 27.02.2014 року обліковувались грошові кошти у розмірі 169831,62 грн., нараховані, але не виплачені проценти за період з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року склали 1292,89 грн.; на особовому рахунку НОМЕР_1 за договором Стандарт 366 днів від 27.08.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 57243,72 грн.; на особовому рахунку НОМЕР_5 за договором Стандарт 3 місяці від 06.11.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 228480,83 грн., нараховані, але не виплачені проценти, за період з 06.11.2013 року по 19.05.2014 року склали 3251,94 грн.

Положеннями ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

З метою отримання доступу до належних позивачу коштів та нарахованих за ними відсотків остання звернулася 07.11.2014 року до банку з вимогою повернути кошти за укладеними договорами банківського вкладу. Отже, через 2 банківських дні після отримання банком заяви позивача, спірні договори були розірвані, а саме, з 09.11.2014 року, що також зазначається позивачем у заяві про збільшення позовних вимог та не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, факт розірвання договорів 09.11.2014 року не підлягає доказуванню.

При цьому, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача за договором №SAMDN4334 не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 52286,67 грн.; за договором №SAMDNFWFD400 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн. та не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 88991,95 грн.; за договором №SAMDNFWFD100 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 20430,64 доларів США; за договором №SAMDN8378 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 06.11.2013 по 19.05.2014 року у розмірі 3251,94 грн.; не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186212,12 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17 (провадження №14-133цс20) зроблено висновок, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, проценти за договорами можуть бути нараховані виключно в період дії договорів, тобто до 09.11.2014 року.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення нарахованих, але не виплачених процентів, в межах дії договорів, а саме за період з 19.05.2014 року до 09.11.2014 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно правомірно стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 не нараховані проценти за договором №SAMDNFWFD100 від 03.03.2013 року у розмірі 1895,58 доларів США; за договором №SAMDN4334 від 27.08.2013 року у розмірі 4940,21 грн.; за договором №SAMDN8378 від 06.11.2013 року у розмірі 17277,83 грн.; за договором №SAMDNFWFD400 від 27.02.2014 року у розмірі 8080,62 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11.

За змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України та стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими.

Враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних та інфляційних втрат за договором №SAMDN4334 від 27.08.2013 року у розмірі 3442,47 грн. та 5845,04 грн. відповідно; за договором №SAMDN8378 від 06.11.2013 року у розмірі 13544,59 грн. та 23661,63 грн. відповідно; за договором №SAMDNFWFD400 від 27.02.2014 року у розмірі 10135,41 грн. та 17341,10 грн. відповідно.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо здійсненого судом розрахунку відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, 3% річних та інфляційних втрат.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 3% за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Як визначено у п5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

З аналізу викладеного слідує, що пеня, передбачена ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17 (провадження№ 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст.625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується.

Оскільки позивач просить стягнути пеню на підставі ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», обчислену за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року, а укладені сторонами договори розірвано 09.11.2014 року, що не заперечується сторонами та встановлено судом першої інстанції, тобто договірні правовідносини з цієї дати між сторонами припинилися, то пеню нараховано поза межами дії договорів банківського вкладу, відповідно відсутні підстави для її стягнення.

Доводи відповідача про те, що внаслідок укладання між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за спірним договором, який є предметом у даній справі, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником за таким договором, колегія суддів відхиляє, виходив з наступного.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора.

Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів, що такий договір про переведення боргу було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

За таких обставин саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20, Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі №175/4639/19, постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №757/49871/18-ц, від 24 травня 2023 року у справі №757/53371/20-ц, від 24 квітня 2024 року у справі №357/7395/20, від 24 квітня 2024 рокуу справі №757/44941/21-ц.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: