ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 593/315/20

Провадження № 22-ц/820/2376/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника позивача адвоката Молень І.Й.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року, суддя Німко Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

встановив:

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради (далі КНП «БОДГС» ТОР) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на незаконність оскаржуваного наказу КНП «БОДГС» ТОР «Про звільнення працівників у зв`язку із ліквідацією підприємства» №86-к від 19 грудня 2019 року, оскільки його було прийнято на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства. Однак рішення сесії Тернопільської обласної ради №1430 від 17 лютого 2019 року, на виконання якого було прийнято оскаржуваний наказ, не стосувалося ліквідації КНП «БОДГС» ТОР, тому було визнано протиправним та скасовано на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (справа №500/320/20).

Позивач також просила поновити строк звернення до суду із позовними вимогами та визнати причини пропуску звернення до суду поважними.

Зауважила, що оскільки наказ про звільнення, з яким вона була ознайомлена 28 грудня 2019 року, було прийнято на виконання незаконного рішення Тернопільської обласної ради №1430 від 19 вересня 2019 року, тому оскарження цього рішення було єдиним способом захисту її порушеного права і вже в подальшому, за результатами розгляду судом адміністративної справи, мав бути поданий позов про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Це була думка трудового колективу, і за згоди звільнених працівників такий адміністративний позов був поданий до суду іншими працівниками підприємства 27 січня 2020 року. При цьому, до подання вказаного позову, була спроба досудового врегулювання питання. Так, 27 грудня 2019 року працівники підприємства звернулися з листом до голови Тернопільської обласної ради про перегляд рішення Тернопільської обласної ради №1430 від 17 вересня 2019 року, на який отримали відповідь 27 січня 2020 року з роз`ясненням про порядок прийняття рішень на сесії обласної ради.

Позивач вважала, що відсутність рішення адміністративного суду давало підстави для визнання позову про скасування наказу про звільнення завідомо безпідставним.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку також зазначила, що керівник відповідача ОСОБА_2 вводила працівників в оману, стверджуючи, що відносно санаторію відбувалася процедура реорганізації, а не ліквідації та запевняла, що звільнених працівників буде прийнято на роботу у новостворений заклад, тим самим створюючи думку про відсутність підстав для звернення до суду з позовом.

Крім того, протягом січня місяця 2020 року вона та її син хворіли під час пандемії корона вірусу, внаслідок хвороби тривалий час вона мала погане самопочуття, що також є причиною несвоєчасного подання позову.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду з позовними вимогами, позов задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «БОДГС» ТОР Лужної Н.М. «Про звільнення працівників у зв`язку із ліквідацією підприємства» №86-к від 19 грудня 2019 року в частині звільнення з роботи позивача з посади вихователя. ОСОБА_1 поновлено на посаді вихователя з 28 грудня 2019 року. Вирішено питання судового збору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, звернув увагу на фактичну відсутність заперечень з боку відповідача щодо незаконності підстав звільнення позивача. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову лише з підстави пропуску позивачем строку звернення до суду із заявленими вимогами.

В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустила визначений статтею 233 КЗпП України строк позовної давності з поважних причин.

В апеляційній скарзі КНП «БОДГС» ТОР просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги вказало на необґрунтованість висновків суду щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Зокрема, зазначив, що в листі до голови обласної ради не вказано, що він написаний від імені усіх працівників санаторію, так як під листом підписалося лише двоє працівників, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що дає підстави вважати, що це не було звернення в інтересах усіх звільнених працівників санаторію.

Судом не було взято до уваги тієї обставини, що ОСОБА_3 подала аналогічний позов про поновлення на роботі 05 лютого 2020 року, що дає підстави припустити, що ОСОБА_1 знала про даний факт та могла подати позов раніше 16 березня 2020 року.

Перебування позивача на амбулаторному лікуванні не позбавило ОСОБА_1 можливості подати цей позов, оскільки таке лікування не пов`язане із перебуванням у медичному закладі, та не обмежило соціальну активність позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що під час спроби позасудового врегулювання цього спору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 діяли також і в інтересах звільнених працівників, в тому числі позивача, оскільки між ними існувала усна домовленість, а подальше звернення лише ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в адміністративний суд, після отримання відповіді від голови обласної ради, було зумовлено необхідністю уникненням зайвих фінансових витрат щодо сплати судового збору та на правову допомогу адвокату іншими звільненими працівниками.

Просила суд не брати до уваги посилання відповідача на ту обставину, що оскільки ОСОБА_3 подала позов до суду 05 лютого 2020 року, то і позивач могла подати позов не 16 березня 2020 року, а раніше. Вважає таке твердження апелянта припущенням та таким, що не підтверджено доказами.

12 березня 2020 року в ЄДРСР з`явилась ухвала апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №500/320/20 про відкриття апеляційного провадження, після чого позивач одразу звернулася за правовою допомогою, оскільки вважала, що є можливість скасування рішення сесії обласної ради, тому 16 березня 2023 року подала позов до Бережанського районного суду про визнання незаконним наказу в частині її звільнення і поновлення на роботі.

Вказала на безпідставність твердження відповідача про те, що перебуваючи на амбулаторному лікуванню вона могла звернутися в суд з позовом, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено, що особа, перебуваючи на такому лікуванні, може продовжувати соціально активну життєдіяльність.

Звернула увагу на те, що згідно з довідками вона знаходилася на амбулаторному лікуванні в стоматологічному відділі Бережанської ЦРКЛ з 23 січня 2020 року по 27 січня 2020 року, а її неповнолітній син перебував на амбулаторному лікуванні в ЛОР Бережанської поліклініки з 02 січня 2020 року по 13 січня 2020 року з діагнозом; «гострий лівобічний гнійний середній отит з явищами мастоїдизму».

Такі обставини, на її думку, свідчать про те, що вона не могла вчасно звернутися до суду, а строк звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин, що було правильно враховано судом першої інстанції.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу КНП «БОДГС» ТОР задоволено. Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зауважив, що при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд обмежився лише констатацією факту пропуску позивачем строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, не дослідивши і не надавши належної оцінки доводам позивача про те, що триваюче судове оскарження рішення обласної ради про ліквідацію підприємства №1430 створювало об`єктивну невизначеність щодо законності підстав звільнення позивача, що могло вплинути на своєчасність її звернення до суду з цим позовом.

Апеляційний суд не з`ясував, чи могло судове оскарження рішення Тернопільської обласної ради про ліквідацію підприємства №1430 бути об`єктивною перешкодою для своєчасного звернення ОСОБА_1 до суду. При цьому слід врахувати, що судовому оскарженню передувало позасудове вирішення спору шляхом звернення звільнених працівників до Тернопільської обласної ради. Суд не перевірив, чи вплинуло на можливість звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 невизначеність правової ситуації у зв`язку із оскарженням правомірності ліквідації підприємства.

20 жовтня 2025 року представник КНП «БОДГС» Гуцалюк А.Р. звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що 12 травня 2025 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №005001181 про припинення юридичної особи, КНП «БОДГС» в результаті ліквідації без правонаступника.

В суд представник відповідача не з`явився.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення заяви про закриття апеляційного провадження та апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді вихователя у КНП «БОДГС» ТОР.

Наказом генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «БОДГС» ТОР Лужної Н.М. «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» №86-к від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Як вбачається зі змісту додатку до цього наказу, яким є список працівників КНП «БОДГС» ТОР, що підлягають звільненню у зв`язку з ліквідацією підприємства, у ньому під порядковим номером 49 зазначено «вихователь ОСОБА_1 », в графі «дата та підпис працівника про ознайомлення з наказом та отримання його копії» - наявний особистий підпис ОСОБА_1 про отримання копії наказу та ознайомлення з ним 28 грудня 2019 року.

Зі змісту особової картки ОСОБА_1 вбачається, що вона отримала трудову книжку, про що свідчить її підпис.

Підставою для прийняття вказаного наказу про звільнення позивача було рішення про ліквідацію підприємства №1430, відповідно до якого юридичну особу, Комунальне некомерційне підприємство «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради (), припинено шляхом ліквідації.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №500/320/20 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №500/320/20 та ухвалено нове рішення. Визнано протиправним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» №1430 від 17 вересня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2024 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року залишено без змін.

Як вбачається зі змісту виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 29 травня 2025 року, Комунальне некомерційне підприємство «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради, (), припинено 12 травня 2025 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

У постановах від 12 вересня 2018 року у справі №522/1406/16-ц та від 24 червня 2020 року у справі №761/45582/17 Верховний Суд зазначив, що суд при вирішенні питання про поновлення строку звернення з позовом має з`ясувати, чи існували об`єктивні та непереборні перешкоди для своєчасного звернення особи до суду, а саме ситуації, коли особа могла обґрунтовано вважати, що вирішення пов`язаного спору в іншому провадженні має значення для визначення її правової позиції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією КНП «БОДГС» ТОР, відповідно до рішення про ліквідацію підприємства №1430.

Копію наказу генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «БОДГС» ТОР Лужної Н.М. «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» №86-к від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримала 28 грудня 2019 року.

В подальшому рішення про ліквідацію підприємства №1430 було скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 500/320/20. Вказане судове рішення набрало законної сили 11 березня 2021 року і є чинним, відомостей про зупинення його дії чи виконання немає.

За наведеного, з огляду на те, що правова підстава ліквідації КНП «БОДГС» ТОР, а саме рішення про ліквідацію підприємства №1430 було скасовано в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Посилання КНП «БОДГС» ТОР в апеляційній скарзі на пропуск ОСОБА_1 місячного строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України з підстав, які не можна вважати поважними, є необґрунтованим з огляду на наступне.

На момент звернення позивача до суду з позовною заявою про поновлення на роботі рішення про ліквідацію підприємства №1430 було оскаржено в адміністративному порядку і перебувало на стадії розгляду по суті в апеляційному адміністративному суді.

Враховуючи, що невизначеність правової ситуації у зв`язку із оскарженням правомірності ліквідації підприємства прямо впливало на можливість подання позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, колегія суддів вважає, що вказана обставина слугувала об`єктивною перешкодою для своєчасного звернення позивача до суду, у зв`язку з чим довід апелянта щодо недотримання ОСОБА_1 вимог статті 233 КЗпП України колегія суддів вважає необґрунтованим.

При цьому також слід врахувати що, як правильно зауважив суд першої інстанції в

оскаржуваному рішенні, з дня звільнення і до дня звернення до суду з даним позовом позивачкою вчинялися активні дії з метою захисту свого права на працю. Зокрема, з її згоди та відома інші звільнені працівники КНП «БОДГС» ТОР зверталися до голови Тернопільської обласної ради з проханням про перегляд рішення про ліквідацію підприємства №1430 в грудні 2019 року, яка не була задоволена.

За таких обставин висновок суду щодо поновлення ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовною заявою у зв`язку з його пропуском з поважних причин слід визнати обґрунтованим.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Разом з тим, відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або роботодавця (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

12 травня 2025 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення КНП «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради ().

З огляду на припинення КНП «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради як юридичної особи без правонаступництва, фактичне поновлення на роботі позивача є неможливим.

На неможливості поновлення на роботі у випадку ліквідації роботодавця наголошував Верховний Суд у постанові від 14 січня 2020 року у справі №405/6662/17.

Разом з тим, враховуючи, що обставини щодо припинення юридичної особи роботодавця без правонаступництва настали після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, а також вимоги ст. 367 ЦПК України, відповідно до положень статті 235 КЗпП України права позивача ОСОБА_1 можуть бути поновлені шляхом її звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництво.

Відповідно до частин першої, третьої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі.

Тобто, у випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися з позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а в разі, коли провадження у справі вже відкрито, закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №264/5957/17.

За наведеного, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, підстав для закриття провадження у даній справі у зв`язку із припиненням юридичної особи, КНП «БОДГС» ТОР, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради Гуцалюка Андрія Романовича про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова