ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1366/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів";

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Іванцової Н.К., дата складення повного рішення не зазначено, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

06 листопада 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду через Укрпошту з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17 615,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

26 серпня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та відповідачем було укладено кредитний договір №17018-08/2021. Кредитний договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

21.09.2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу №21092022, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 21092022 від 21.09.2022, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 17 615,00 грн, з яких: 6 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 115,00 грн сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

У зв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року заяву адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича, який діє від імені відповідача ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2024 року було задоволено, вказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року було витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" первинний платіжний документ про перерахування відповідачу ОСОБА_1 6 500 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвеструм" та докази погодження ОСОБА_1 тієї відсоткової ставки, яка вказана у кредитному договорі № 17018-08/2021 від 26.08.2021 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача неодноразово надсилав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, у яких також висловлював доводи, на підставі яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначив, що відсутні підстави стверджувати, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло прав вимоги до відповідача, позивачем не підтверджено законність підстав вимоги про стягнення тіла кредиту в сумі 6 500 грн за умовами Договору кредиту ТОВ "Інвеструм".

Вважає, що ТОВ "ФК ЄАПБ" не надало суду належних доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, таких як платіжне доручення, меморіальний ордер тощо, в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором, в тому числі, які підтверджують факт отримання та повернення відповідачем кредитних коштів.

Вказав, що позивачем також не підтверджено законність підстав вимоги про стягнення нарахованих (не у межах строку дії договору кредиту) відсотків в сумі 11 115 грн, оскільки не надав докази погодження відповідачем цієї відсоткової ставки, за якою нараховано суму боргу, так само як і не надав доказів укладання самого Кредитного договору (не надано доказів підпису саме відповідачем електронним підписом, чи ЕЦП чи одноразовим ідентифікатором, який міг бути надісланий на номер мобільного телефону Відповідача - НОМЕР_1 ).

Зазначив, що ОСОБА_1 вважає, що усі позовні вимоги (за тілом кредиту та відсотками) не підтверджені належними доказами, а тому цей позов про стягнення заборгованості за Договором кредиту №17018-08/2021 від 26.08.2021 року, укладений між відповідачем та ТОВ "Інвеструм" не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд розглянув справу за відсутності її учасників.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 жовтня 2025 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" із заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 17 615,00 грн заборгованість за кредитним договором №17018-08/2021 від 26.08.2021 року в розмірі 8 937,50 грн, яка складається з: 6 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 437,50 грн сума заборгованості за відсотками;

--- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати в розмірі 1 361,81 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та відповідачем кредитного договору № 17018-08/2021 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому суд вважав необґрунтованими доводи представника відповідача про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Суд звернув увагу, що вказаний договір підписаний електронними підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Також суд враховував, що відповідачем не надано доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені. І, крім того, також суд враховував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, який так і не оскаржував правомірність укладеного договору, звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. Як зазначив суд, за вказаним кредитним договором сума кредиту складає 6 500,00 грн, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 19.09.2021 року (п.1.2. договору), за користування кредитом клієнт сплачує товариству 547% річних від суми кредиту в розрахунку 1,5% на добу (п.1.3. договору).

Також суд виходив з того, що за договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, укладеним між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем, ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. А, як вбачається з витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 17 615,00 грн.

Також суд виходив з того, що договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована. Отже, як вважав суд, укладені між фінансовими установами та позивачем договори факторингу є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитними договорами.

Також суд виходив з того, що за умовами надання кредитних коштів саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора.

Також суд виходив з того, що свої зобов`язання за цим договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на дату пред`явлення цього позову становить за тілом кредиту 6 500,00 грн.

Що ж стосується заборгованості за процентами, суд не погодився з розміром процентів за користування кредитом, розрахованим позивачем, адже, зазначив суд, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Суд врахував, що договір кредитування було укладено на 25 днів, відтак, на думку суду, саме за цей період кредитор має право стягнути проценти в розмірі 2 437,50 грн, (6 500 грн х 1,5% х 25 днів), що передбачено п.1.2, 1.3 договору про надання фінансового кредиту № 17018-08/2021. Суд зазначив, що позивачем не доведено, що договір кредиту сторонами було і далі пролонговано, а тому нарахування відсотків поза межами строку, обумовленого сторонами в договорі, суперечить діючому законодавству. Також суд зазначив, що в подальшому право позивача на нарахування процентів припиняється та за наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання він має право на стягнення 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, якщо інший розмір не встановлено договором.

Таким чином, на думку суду, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за основним кредитом 6 500,00 грн та заборгованість за процентами в сумі 2 437,50 грн, а всього 8 937,50 грн, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стягуючи судові витрати в розмірі 1 361,81 грн, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача 1 361,81 грн сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 8 937,50 грн / 17615,00 х 2 684,00 грн.

На вказане рішення адвокат Загоруйко Геннадій Анатолійович, який діє від імені ОСОБА_1 , подав 31.10.2025 року через підсистему "Електронний суд" апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення, за яким в позові відмовити в повному обсязі. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказав, що суд не прийняв до уваги того, що в матеріалах справи відсутні докази надання апелянту грошових коштів в сумі 6 500 грн, які вказані предметом кредитного договору, а також того, що відповідач повністю та в цілому заперечує про погодження з ним та укладання кредитного договору в тій редакції, яка надана з позовом до суду (без підтвердження його укладання). Адже, зазначив, позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що саме відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу. При цьому зазначив, що надані позивачем угоди, які нібито укладені з відповідачем, не містять ані підпису позичальника, ані посилань на те, що ним згенеровано електронний підпис. Крім того, при цьому зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, ознайомлення з усіма істотними умовами договору, а також відсутня інформація про належність платіжної картки відповідачу, на яку було зараховано грошові кошти у розмірі 6 500 грн чи у іншому розмірі.

Також зазначив, що згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

26 серпня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 17018-08/2021. Сума кредиту 6 500,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору № 17018-08/2021 кредит надається строком на 25 днів, тобто до 19.09.2021 року.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 547% річних від суми кредиту в розрахунку 1,5% на добу.

21.09.2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу № 21092022, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022, який сформований позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 17 615,00 грн.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором №17018-08/2021 від 26.08.2021 року за період з 21.09.2022 по 30.09.2023, складеного ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", заборгованість ОСОБА_1 не погашена, залишок заборгованості складає 17 615,00 грн, з яких: 6 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 115,00 грн сума заборгованості за відсотками. Вказаний Розрахунок починає свій відлік з 21.09.2022 року і закінчує відлік 30.09.2023 року; він містить графи щомісячних нарахувань (15 нарахувань в останній день відповідного місяця) сум заборгованості за основною сумою боргу, а саме кожного разу 6 500 грн, також сум заборгованості за відсотками, а саме кожного разу 11 115 грн, а також сплачених сум за основною сумою боргу та за відсотками (вказано щоразу 0,00грн).

Згідно додаткової угоди №3 від 19.09.2021 року до договору про надання фінансового кредиту №17018-08/2021 від 26.08.2021 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 25.09.2021 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 8 937,50 грн.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За положеннями ст.1054 ЦК України:

--- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1);

--- до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2);

--- особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у таких самих кількості, роду та якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1); позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.516 ЦК України:

--- заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1);

--- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до ст.517 ЦК України ("Докази прав нового кредитора у зобов`язанні"):

--- первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1);

--- боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2).

Згідно зі ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Згідно зі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, регулювання правовідносин кредитодавця зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, також Закон України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма була введена в дію на підставі Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року.

У цій справі кредитний договір був укладений 26 серпня 2021 року, тобто до внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка згідно з чинним на час укладення вказаного договору законодавства могла перевищувати 1 %. В цій справі, як вже вказувалось, денна процентна ставка становить 1,5%.

Щодо укладення/неукладення кредитного договору

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність у справі доказів укладання кредитного договору та надання відповідачу грошових коштів в сумі 6 500 грн. Адже, як вважає апеляційний суд, у справі встановлено факт укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та відповідачем кредитного договору № 17018-08/2021 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як правильно встановив суд першої інстанції, вказаний договір був підписаний електронними підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Також суд першої інстанції обґрунтовано враховував, що відповідачем не надано доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені.

Таким чином, як вважає апеляційний суд, у справі доведено те, що 26 серпня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та відповідачем виникли кредитні відносини.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що за договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року, укладеним між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передала (відступила) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. А, як вбачається з витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 на відповідну суму.

Щодо кредитної заборгованості

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з доводами апеляційної скарги в цій частині, вважає, що позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 як перед ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" станом на 21.09.2022 року, так і перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за вказаним кредитним договором.

Апеляційний суд вважає, що надання лише Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 та Розрахунку заборгованості за кредитним договором №17018-08/2021 від 26.08.2021 року, які складені позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", без надання повного пакету документів унеможливлює встановлення наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" станом на 21.09.2022 року дату укладення договору факторингу.

Такими доказами, на думку апеляційного суду, могли б бути банківська виписка з рахунку позичальника та Розрахунок заборгованості, складений первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм". Однак, жодного з вказаних доказів позивач не надав.

Апеляційний суд враховує, що Виписка з рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

Заперечуючи проти позову при розгляді справи в суді першої інстанції, сторона відповідача вказувала, що ТОВ "ФК ЄАПБ" не надало суду належних доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, таких як платіжне доручення, меморіальний ордер тощо, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором, в тому числі, які підтверджують факт отримання та повернення відповідачем кредитних коштів.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

При цьому не має жодного правового значення те, що позивачем (якому первісний кредитор відступив право вимоги) надано Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 (в якому зазначено про перехід до нового кредитора ТОВ "ФК ЄАПБ" права вимоги до відповідача на суму 17 615,00 грн), а також Розрахунок заборгованості за кредитним договором №17018-08/2021 від 26.08.2021 року за період з 21.09.2022 по 30.09.2023, складеного ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Адже вказані документи (Витяг з реєстру боржників та Розрахунок заборгованості) носять похідний характер й не є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції вважає, що первісно має значення факт доведення наявності та розміру заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором перед первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм", на підтвердження чого, як зазначено, позивач не надав не лише банківську виписку з рахунку позичальника, але навіть звичайний Розрахунок заборгованості на кредитним договором, який містив би детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником.

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц, "твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала".

У постанові від 09.08.2023 року у справі справа № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій".

Враховуючи недоведення наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором перед первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм"", апеляційний суд вважає, що, як наслідок, позивачем не доведено й наявність заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором позивачем ТОВ "ФК ЄАПБ".

А тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є помилковим, таким, що зроблений при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Висновки суду апеляційної інстанції

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції, на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги відповідачка сплатила судовий збір в розмірі 1 453,44 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 453,44 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Загоруйка Геннадія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 жовтня 2025 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 01 грудня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська