ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1338/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс",

треті особи: Головне управління Національної поліції в Херсонській області,

Херсонська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Ус О.В., дата складання повного судового рішення не зазначено, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", треті особи: Головне управління Національної поліції в Херсонській області, Херсонська обласна прокуратура, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (далі УДП "Укрінтеравтосервіс"), треті особи: Головне управління Національної поліції в Херсонській області, Херсонська обласна прокуратура, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів.

Позов обґрунтований наступним.

Він перебував у трудових відносинах з УДП "Укрінтеравтосервіс", працюючи на посаді викладача філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат".

Обсяг педагогічного навантаження у 2017 році був більший за нормативний, так за період з 01 листопада 2017 року по 01 лютого 2018 року обсяг педагогічного навантаження складав 811 годин, що перевищує ставку заробітної плати викладача.

Проте, тимчасово виконуючий обов`язки (далі т.в.о.) директора філії ОСОБА_2 наказом від 12 липня 2018 року № 1011 обсяг педагогічного навантаження визначив у 102 години за увесь поточний рік.

Його заяви від 23 березня 2018 року вх. №01-258, вх. №01-259, від 19 червня 2018 року вх. № 01-311, від 21 серпня 2018 року вх. № 01-348, від 03 вересня 2018 року вх. № 01-356, в яких він просив визначити обсяг педагогічного навантаження, керівником філії проігноровані, ставка заробітної плати, її підвищення, доплата і надбавка відповідно до його кваліфікації не встановлені.

Цим же наказом він був призначений викладачем за навчальною програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії "В", яку повністю виконав за виключенням 2 годин іспитів та 6 годин консультацій, які були заплановані на 11 вересня 2018 року.

Проте наказом від 04 вересня 2018 року № 65-к він був звільнений. Ознайомившись 10 вересня 2018 року з наказом, він з ним не погодився і в той же день надав свої пояснення та обґрунтування, подавши відповідну заяву.

Вважав, що його звільнення є незаконним, таким, що здійснено за особистими мотивами з метою позбавитися його за корисних мотивів, а саме у бажанні задоволення особистих потреб та потреб третіх осіб (адміністрації), завдавши йому матеріальну та моральну шкоду.

Також вказував на те, що наказом від 19 січня 2018 року № 2 він був зобов`язаний надати документи про проходження медичного огляду.

29 березня 2018 року наказом від 12 березня 2018 року № 15 він був відсторонений від виконання обов`язків викладача у зв`язку із відсутністю документа про проходження медогляду.

Вважав вказані дії роботодавця вчинені з порушенням вимог пунктів 1, 2, 11 Порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559, оскільки обов`язковий медичний огляд не було проведено за рахунок відповідача, роботодавець не склав за погодженням з відповідними головним державним санітарним лікарем список працівників, які повинні пройти огляд.

05 березня 2018 року наказом № 13 він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, йому оголошена догана за неналежне виконання трудових обов`язків, яке виявилося у відсутності на робочому місці 02 березня 2018 року впродовж усього робочого дня.

Вважав вказаний наказ незаконним, зазначивши, що він компетентно та ефективно виконує посадові обов`язки викладача та посилаючись на відсутність учнів, належне виконання ним своїх обов`язків відповідно до Посадової інструкції та відсутність відповідної роботи.

Вказував на те, що керівник філії ОСОБА_2 у порушення вимог Закону "Про доступ до публічної інформації" не надавав йому запитувану інформацію, зокрема накази стосовно діяльності викладача за 2013-2018 роки, договір, положення про оплату праці персоналу тощо. Також вказував на не отримання документів необхідних йому для виконання своїх посадових обов`язків.

Крім того, зазначав, що у порушення вимог пунктів 3.22, 3.27, 3.29, 4.5, 6.1 наказу Міністерства освіти і науки України від 06 жовтня 2010 року № 930, яким затверджено Типове положення про атестацію педагогічних працівників, ОСОБА_2 відмовився проводити його атестацію для присвоєння йому кваліфікації категорії "спеціаліст першої категорії".

Посилаючись на викладене, вважав, що відповідачем ОСОБА_2 , як керівником філії, відносно нього були вчинені злочини, у зв`язку із чим він звернувся до прокуратури з проханням внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування щодо незаконних дій т. в. о директора філії ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, що мають ознаки, передбачені статями 172, 173, 175, 366, 367 КК України; витребувати письмові докази відповідно до наданого переліку; зобов`язати відповідальних осіб філії вчинити дії щодо відновлення його прав тощо.

Проте слідчий та прокурор свідомо затягують розслідування, допускають процесуальну недобросовісність і тяганину.

Внаслідок незаконних, на його думку, дій т. в. о. директора філії ОСОБА_2 , йому була заподіяна майнова та моральна шкода.

Майнова шкода полягає у неотриманні доходу, який він міг би отримати за звичайних обставин, а саме дохід від очікуваного заробітку з урахуванням надбавок відповідно до кваліфікації, стажу роботи. Також він не зміг скористатися 109 днями невикористаної відпустки. Крім того, він не отримав очікувану ним субсидію з 01 травня 2018 року у зв`язку із тим, що його середньомісячний дохід був менший ніж мінімальна заробітна плата. У нього виникли борги зі сплати аліментів.

Порушенням ОСОБА_2 його прав йому заподіяно істотну моральну шкоду, яку він оцінює у 88 850 грн.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, позивач просив суд:

поновити йому строк для звернення до суду з вимогою про поновлення на посаді викладача;

визнати наказ від 04 вересня 2018 року № 65-к "Про звільнення" незаконним, припинити його дію та зобов`язати скасувати вказаний наказ;

поновити його на посаді викладача з 05 вересня 2018 року;

визнати неправомірною та протиправною відмову відповідачів у виплаті йому надбавки відповідно до спеціаліста другої кваліфікаційної категорії з 01 листопада 2013 року;

зобов`язати УДП "Укрінтеравтосервіс" перерахувати та виплатити йому заробітну плату за всі періоди роботи на підприємстві за 2013-2018 роки з урахуванням надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії починаючи з 01 листопада 2011 року, з урахуванням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати;

зобов`язати УДП "Укрінтеравтосервіс" негайно нарахувати та виплатити заробітну плату позивачу за весь час вимушеного прогулу з 05 вересня 2018 року до часу фактичного поновлення на роботі на посаді викладача з урахуванням надбавки встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати;

визнати неправомірною та протиправною відмову у присвоєнні позивачу спеціаліста першої кваліфікаційної категорії з 11 березня 2016 року та зобов`язати уповноважених осіб УДП "Укрінтеравтосервіс" видати відповідний наказ про присвоєння позивачу кваліфікаційної категорії "спеціаліста першої категорії" з 11 березня 2016 року;

визнати противоправними, неправомірними дії ОСОБА_2 та незаконними: наказ від 05 березня 2018 року № 13 "Про притягнення до дисціплінарної відповідальності"; наказ від 12 березня 2018 року № 15 "Про відсторонення від виконання обов`язків викладача"; наказ від 31 липня 2018 року № 33 "Про притягнення до дисціплінарної відповідальності";

визнати неправомірними та протиправними дії посадових осіб філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" які складали акти про відсутність на роботі: заступника директора по учбової частині ОСОБА_3 ; старшої методистки навчальної частини ОСОБА_4 ; інспектора з кадрів ОСОБА_5 ; завідувача навчально-методичного кабінету ОСОБА_6 ; юрисконсульта ОСОБА_8.; головного бухгалтера ОСОБА_7 , яка склала табель обліку використання робочого часу;

визнати неправомірними та протиправними дії осіб профспілкового комітету УДП "Укрінтеравтосервіс", що дали згоду на його звільнення;

визнати протиправними та неправомірними дії посадових осіб філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс": т. в. о. керівника директора філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Малах О.М.; заступника директора по учбової частині ОСОБА_3 ; старшої методистки навчальної частини ОСОБА_4 ; інспектора з кадрів ОСОБА_5 ; завідувача навчально-методичного кабінету ОСОБА_6 ; юрисконсульта ОСОБА_8 ; головного бухгалтера ОСОБА_7

стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 88 850 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2021 року було залучено до участі у справі як співвідповідача філію "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішення міського суду було мотивовано тим, що позивач пропустив встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, не навів достатніх та обґрунтованих підстав об`єктивної неможливості звернення до суду з позовом у передбачений ст.233 КЗпП України строк. При цьому, суд дійшов висновку, що відповідачем при звільненні позивача допущено порушення норм трудового права, проте останній, отримавши 06 вересня 2018 року наказ про звільнення поштою, з відповідним позовом до суду звернувся лише 31 жовтня 2019 року.

Також суд виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей щодо присвоєння позивачу, як педагогічному працівнику, кваліфікаційного звання спеціаліст другої категорії спеціаліста, суд не є органом, який здійснює атестацію педагогічних працівників, а тому відсутні підстави для зобов`язання підприємства здійснити позивачу перерахунок його заробітної плати за всі періоди роботи на підприємстві за 2013-2018 роки відповідно до надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії, з урахуванням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати.

Також суд виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме невиходу на роботу 02 березня 2018 року, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Також суд враховував те, що позивачем не зазначено які конкретно його цивільні права та інтереси, що охороняються законом порушені відповідачем наказом від 12 березня 2018 року № 15 "Про відсторонення від виконання обов`язків викладача", з огляду на те, що вказаний наказ на час звернення до суду скасований відповідачем.

Також суд виходив з того, що наказом від 31 липня 2018 року № 33 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" позивач незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, однак пропустивши встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, не навів достатніх та обґрунтованих підстав об`єктивної неможливості звернення до суду з позовом у передбачений ст.233 КЗпП України строк.

Також виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання неправомірними та протиправними дій посадових осіб філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс", які складали акти про відсутність на роботі та визнання наявності вини в діях посадових осіб філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" не є належним способом захисту прав, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки акти є документами, які фіксують певну дію, заповнення табелю використання робочого часу також окремо не відновлює права позивача, крім того, порядок його заповнення та дотримання вимог жодним чином не змінює факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, судом встановлено, що роботодавцем не доведено неповажність відсутності на робочому місці.

Також суд враховував, що до участі у справі не залучена в якості співвідповідача первинна профспілкова організація Українського державного підприємства "Укрінтеравтосервіс", яка є окремою юридичною особою, за позовними вимогами щодо визнання неправомірними та протиправними дій осіб профспілкового комітету.

Також суд виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у порядку статті 237-1 КЗпП України, заявлені до неналежного відповідача. А завдання ОСОБА_2 позивачеві моральних страждань внаслідок вчинення кримінального правопорушення не доведено у встановленому законом порядку.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено з посиланням на те, що під час ухвалення судом рішення розглянуті всі вимоги позивача, зазначені у позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надавали сторони, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення, дані про наявність судових витрат суду не надані.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2021 року було задоволено, вказану ухвалу було скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" було закрито.

Крім того, вказаною постановою суду апеляційної інстанції від 25 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2023 року було залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, визначених цивільним процесуальним законодавством, для залучення до участі у справі в якості співвідповідача філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

У решті рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав законним та обґрунтованим, а висновки суду такими, що відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права. Адже, як вважав апеляційний суд, позивач без поважних причин суттєво пропустив строк для звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, тому у задоволенні відповідних позовних вимог щодо поновлення на роботі було правильно відмовлено. Решта позовних вимог позивача є необґрунтована та недоведена, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року було залишено без змін.

Ухвалюючи своє судове рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, проаналізувавши доводи позивач щодо поважності ним пропуску строку звернення до суду на значний термін, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що хоч звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з порушенням норм КЗпП України, оскільки відповідачем не доведено встановлення на підприємстві графіку роботи з 08.30 до 17.00 год, обов`язку позивача бути присутнім на роботі з огляду на відсутність викладацьких годин та правомірність застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, але ним пропущено строк для звернення до суду без поважних причин.

При цьому Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги позивача про те, що ним пропущені строки звернення до суду з поважних причин, оскільки він є постраждалим від злочину відповідачів, а також те, що він неодноразово звертався безпосередньо до підприємства з питань поновлення на роботі, оскільки факт подання заяви до правоохоронних органів про вчинення, на думку заявника, кримінального правопорушення не є доказом вчинення таких дій особами та віднесення заявника до потерпілих осіб. Як зазначив Верховний Суд, факти звернення позивача до поліції, а також безпосередньо до підприємства, самі по собі, не є тими обставинами, що заважають такій особі звернутися до суду з позовною заявою у встановлений законом строк. Більш того, як зазначив Верховний Суд, слід зауважити, що органи прокуратури та Національної поліції України не є тими органами, які уповноважені розглядати трудові спори, а таким органом є суд.

Верховний Суд врахував, що судом першої інстанції було встановлено, що копію наказу про звільнення ОСОБА_1 отримав поштою 06 вересня 2018 року, у зв`язку із чим місячний строк звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі сплив 06 жовтня 2018 року, проте із цим позовом позивач звернувся до суду лише 31 жовтня 2019 року, тобто більше ніж через рік після отримання копії наказу про звільнення. При цьому, як зазначив Верховний Суд, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи заявника про те, що він зміг ознайомитися з наказом лише 12 травня 2020 року, оскільки це було спростовано дослідженими судами доказами, зокрема, заявою позивача, поданою 10 вересня 2018 року, в якій він виклав свої заперечення щодо звільнення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які вказали, що з огляду на те, що позивачу ще у вересні 2018 року було достеменно відомо про порушення його прав, приймаючи до уваги відсутність фактів, які б свідчили про існування перешкод для звернення до суду, та те, що звернення позивача до органів прокуратури та Національної поліції України не може свідчити про існування об`єктивних перешкод для подання ним позову у визначений законодавством строк, та дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки помилка заявника в обрані належного порядку захисту його трудових прав не може слугувати достатньою причиною для обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду за їх захистом.

Також Верховний Суд виходив з того, що посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього достатнього обсягу документів для звернення до суду також не може бути достатньою підставою для обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду за їх захистом, оскільки цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, зокрема, витребування необхідних доказів за клопотанням сторони, у разі неможливості самостійно їх надати.

Також, як вважав Верховний Суд, необґрунтованими є посилання заявника на те, що з вимогами про поновлення на роботі він звернувся до суду ще у травні 2018 року (справа № 766/8467/18), оскільки вказане звернення до суду відбулося ще до його звільнення з роботи та стосувалося законності відсторонення від роботи. Розгляд цієї справи ніяк не перешкоджав позивачеві для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Верховний Суд також зазначив, що апеляційний суд правильно вказав, що підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

А тому, як зазначив Верховний Суд, оскільки наведені позивачем причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом своїх прав не є непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо його звільнення у строк, визначений законом, і підстави, відповідно до вимог ст.234 КЗпП України відсутні, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про відмову у задоволені цих позовних вимог у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Верховний Суд також зазначив, що вказане стосується й оскаржуваного наказу від 31 липня 2018 року № 33 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", оскільки за встановленими судами обставинами, позивач незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, однак пропустив встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, та не навів достатніх та обґрунтованих підстав об`єктивної неможливості звернення до суду з позовом у передбачений ст.233 КЗпП України строк.

Як зазначив Верховний Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про незаконність виплати позивачу заробітної плати без урахування надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії, про неправомірність відмови у присвоєні йому кваліфікації спеціаліста першої категорії, про нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач не довів що йому було присвоєно, як педагогічному працівнику, кваліфікаційне звання спеціаліст другої категорії спеціаліста.

При цьому суд касаційної інстанції враховував, що посилання касаційної скарги на те, що позивачу незаконно відмовлено роботодавцем у виплаті надбавок, як спеціалісту другої кваліфікаційної категорії, з 01 листопада 2013 року, є безпідставними, не відповідають встановленим судам обставинам та ним не доведені, що було його процесуальним обов`язком відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Також Верховний Суд враховував відповідне законодавство, а саме:

--- Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водії транспортних засобів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487, відповідно до якого для вивчення курсантами Правил дорожнього руху, будови та експлуатації транспортних засобів, основ безпеки руху залучаються атестовані спеціалісти, які відповідають кваліфікаційним вимогам, визначеним спільним наказом МВС, МОН, Мінінфраструктури та Мінсоцполітики (пункт 18 Порядку);

--- Порядок державної акредитації закладів, що проводять підготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та атестації їх спеціалістів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 490.

Верховний Суд зазначив, що законодавством, яке встановлює кваліфікаційні вимоги для спеціалістів, що проводять підготовку, перепідготовку водіїв транспортних засобів та визначає порядок проведення їх атестації, не передбачено присвоєння таким спеціалістам професійної кваліфікації педагогічного працівника.

Як зазначив Верховний Суд, станом на час працевлаштування позивача та його атестації у березні 2016 року регулювання суспільних відносин у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України здійснювалося Законом України "Про освіту" від 23 травня 1991 року № 1060-XII, який втратив чинність на підставі Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII.

Також Верховний Суд виходив з того, що судами було встановлено, що позивач пройшов у березні 2016 року атестацію спеціаліста з підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів відповідно вимог вказаного Порядку від 20 травня 2009 року № 490, територіальним органом з надання сервісних послуг МВС, що не давала підстав для присвоєння йому кваліфікаційної категорії відповідно до вимог Закону України "Про освіту" від 23 травня 1991 року № 1060-XII.

Також Верховний Суд вказав, що ОСОБА_1 не доведено, що до його працевлаштування до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", відповідно до вимог Закону України "Про освіту" в зазначеній редакції, була присвоєна кваліфікаційна категорія педагогічного працівника спеціаліст другої категорії.

За таких обставин, як вважав Верховний Суд, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку по необґрунтованість позовних вимог в зазначеній частині.

Також Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що позивачем 02 березня 2018 року дійсно було допущено порушення трудової дисципліни, а саме неявка на роботу без поважних причин, за яке роботодавцем накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани з додержанням правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення встановленими трудовим законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків щодо відсутності підстав для визнання наказу від 05 березня 2018 року № 13 незаконним. При встановлені обставин порушення позивачем трудової дисципліни в зазначеній частині, як вважав Верховний Суд, судами попередніх інстанцій були враховані преюдиційні правові висновки у рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2018 року у справі № 766/8467/18 за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про скасування наказів та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, яке набрало законної сили, та відповідно до вимог ч.4 ст.81 ЦПК України доказуванню не підлягало, що не було спростовано позивачем.

Також Верховний Суд виходив з того, що, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо визнання незаконним наказу від 12 березня 2018 року № 15 "Про відсторонення від виконання обов`язків викладача", суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем не зазначено які конкретно його цивільні права та інтереси порушені, з огляду на те, що вказаний наказ на час звернення до суду скасований самим відповідачем, що також було встановлено у межах цивільної справи № 766/8467/18. Належних доводів на спростування таких висновків судів попередніх інстанцій касаційна скарга не містить, вважав Верховний Суд.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили належного дослідження обставин справи, доказів та не відповіли на всі аргументи позовної заяви, тому їх судові рішення не можна вважати обґрунтованими, оскільки вважає, що суди попередніх інстанцій встановили обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення, відповівши на всі суттєві доводи позовної заяви та апеляційної скарги, а також підстави, за яких було відмовлено у задоволенні кожної з позовних вимог.

Як зазначив Верховний Суд, посилання заявника на порушення, на його думку, судами норм процесуального права, зводяться до незгоди з оцінкою судами тих чи інших пояснень у справі та не є порушеннями норм процесуального права, оскільки суди забезпечили повний та всебічний розгляд цієї справи, дослідили її обставини у достатньому обсязі для ухвалення законних та обґрунтованих судових рішень. Відтак, як вказав Верховний Суд, зазначені, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. На думку Верховного Суду, наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

24.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі №766/21922/19. Просив задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, змінити рішення, а саме:

--- поновити ОСОБА_1 на посаді викладача філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" з 04.09.2018 року;

--- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму істотної моральної шкоди 135 021,03 грн;

--- стягнути з відповідача Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" на користь позивача борг (заборгованість із заробітної плати, а саме: середній заробіток за весь час вимушеного прогулу) станом на 14.07.2025 року в розмірі 4 940 599,39 грн;

--- зобов`язати відповідача Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" розрахувати та виплатити позивачу суми індексації заробітної плати та компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати.

За протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.06.2024 року головуючим у справі визначена суддя Ус О.В.

27.06.2024 року витребувано матеріали справи № 766/21922/19 з канцелярії суду.

02.07.2024 року начальник відділу документального забезпечення і діловодства суду повідомила, що справа 18.06.2024 р. спрямована до Херсонського апеляційного суду та не поверталася.

27.09.2024 року Херсонським апеляційним судом повернуто матеріали цивільної справи №766/21922/19 до Херсонського міського суду Херсонської області.

01.10.2024 року за запитом цивільну справу № 766/21922/19 спрямовано до Верховного Суду.

Після ухвалення зазначеної вище постанови Верховного Суду від 02.04.2025 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.10.2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 25.04.2024 року 30.04.2025 року матеріали цивільної справи №766/21922/19 надійшли до Херсонського міського суду Херсонської області та 02.05.2025 року передано головуючому за журналом вхідної кореспонденції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2025 року призначено у справі судове засідання.

Представник Херсонської обласної прокуратури в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви з посиланням на ч.4 ст. 423 ЦПК України.

Інші сторони в судове засідання сторони не з`явилися.

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2025 року суд ухвалив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Херсонського міського суду Херсоснької області від 13 жовтня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", треті особи: Головне управління Національної поліції в Херсонській області, Херсонська обласна прокуратура про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів за нововиявленими обставинами відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

Приймаючи своє вказане судове рішення, суд першої інстанції враховував положення ст.423 ЦПК України, з того, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Також суд виходив з того, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1 ч.2 ст.423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Як зазначив суд, нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення; суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Також суд враховував те, що слід розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини; обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Також суд виходив з того, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому, як вказав суд, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін.

Також суд послався на відповідні висновки Верховного Суду, зокрема:

--- про те, що не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи; крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17);

--- про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не саме рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17);

--- про те, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13);

--- про те, що обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20).

Також суд виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на ново виявлені, не є такими відповідно до ст.423 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями та спрямовані на переоцінку доказів. На думку суду, позивачем фактично взагалі не зазначено жодних нововиявлених обставин та доказів на їх підтвердження.

Як вказав суд, процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами. Суд зазначив, що наведені у заяві доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів та були предметом дослідження в судах з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав 25.10.2025 року через підсистему "Електронний суд" апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому послався на порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги наявність нововиявлених обставин, які були встановлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 540/2743/21 юридичних фактів, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а саме істотні порушення законодавства про оплату, а також те, що суд визнав Наказ № 65-к від 04.09.2018 року "Про звільнення" незаконним, наслідком чого є зобов`язання керівника підприємства видати наказ про поновлення на роботі й оплатити вимушений прогул.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що на час прийняття рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у цій справі №766/21922/19 була відсутня інформація про оплату праці, заявникові не могли бути відомі нововиявлені обставини та докази на їх підтвердження.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 01.12.2025 року о 09-00 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом

У справі встановлено таке.

Позов у цій справі № 766/21922/19 ОСОБА_1 подано у жовтні 2019 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2021 року у цій справі було залучено до участі у справі як співвідповідача філію "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі було відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2021 року було задоволено, вказану ухвалу було скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" було закрито.

Крім того, вказаною постановою суду апеляційної інстанції від 25 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2023 року було залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року було залишено без змін.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вказаною вище нормою закону встановлені підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Такими підставами, зокрема, згідно з п.1 ч.2 зазначеної норми закону, є відповідно істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому, згідно з ч.2 ст.429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

За ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви та залишити відповідне судове рішення в силі (п.1), задовольнити заяву та скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення (п.2), скасувати судове рішення і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду (п.3).

У разі відмови в задоволенні заяви суд постановляє ухвалу (ч.4 ст.429 ЦПК України).

Заявник у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у цій справі вказав, що такими обставинами є обставини, які були встановлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року в адміністративній справі № 540/2743/21 за його позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", Філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства "Укрінтеравтосервіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказав, що він звернувся 16.08.2021 року з позовною заявою до Херсонського окружного адміністративного суду, предмет спору відсутність інформації про оплату праці.

Заявник послався на те, що в тій іншій справі суд встановив, що філія "ХОАУК" УДП "Укрінтеравтосервіс" не надала повної інформації, яка стосувалася б та в повному обсязі охоплювалась площиною запитуваної позивачем інформації, а тому такі дії є протиправними та такими, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушують право позивача на отримання інформації з приводу його роботи на посаді викладача філії "ХОАУК" УДП "Укрінтеравтосервіс".

Заявник навів Розрахунок суми боргу підприємства з 1 листопада 2013 року до 14 липня 2025 року та зазначив, що має право на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. Натомість, вказав, з 01.11.2013 року заявнику незаконно, протиправно не виплачена заробітна плата (що покладається на керівника та головного бухгалтера Філії) відповідно передбаченого тарифного розряду викладача 2 категорії, а з 11.03.2016 року відповідно передбаченого тарифного розряду викладача 1 категорії.

Зазначив, що у 2018 році керівник Філії ОСОБА_2 незаконно усунув від роботи позивача шляхом розподілу сформованих навчальних груп між собою та особами адміністрації автошколи, внаслідок чого позивач фактично був протиправно позбавлений можливості працювати.

Також заявник вказав, що йому стало відомо про те, що його праця не оплачувалася відповідно до чинного законодавства, а саме: згідно ст.15 Закону України "Про оплату праці", п.2 ст.51 КЗпП України, ст.4 абзац 16 Закону № 586-VI від 24.09.2008 встановленні єдині вимоги і затвердженні типові навчальні програми для учасників дорожнього руху, відповідно до категорії навчальної групи та кількості навчальних годин, праця оплачується почасово за тарифними розрядами, відповідно до виконуваної роботи, кваліфікації.

Також вказав, що почасова оплата була нарахована позивачу на 25% менше та відповідно і виплачена Філією фактично менше позивачу з/п з 1 листопада 2013 року по 04.09.2018 р. на 25% Також були істотно зменшені тарифні ставки в Філії з 1 листопада 2013 року по 04.09.2018 р., які були встановлені нижче рівня офіційно встановленої мінімальної заробітної плати. Вказав про Розрахунок суми боргу, яка має бути сплачена заявнику з 1 листопада 2013 року по 01.01.2017 р.

При цьому послався на те, що Розрахунок суми боргу підприємства у період вимушеного прогулу з 04.09.2018 15.07.2025 у разі невиконання трудової функції не з власної вини, заявник вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату.

Заявник вказав, що він свідомо заявляє, що відомості, які він надав у цій заяві, є правильними, йому відомо про кримінальну відповідальність, що передбачена ст.ст.383, 384 КК України, обставини (факти), які мають значення для вирішення справи, на яких ґрунтуються його вимоги, ним зазначені в цій заяві, яка ним підписана з використанням власного електронного цифрового підпису.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами":

--- обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили;

--- питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим;

--- згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Тобто, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1, 2 ч.2 ст.423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

На думку апеляційного суду вказані заявником обставини не є обставинами для перегляду зазначеного рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", Філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства "Укрінтеравтосервіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Як зазначив сам заявник, предмет спору відсутність інформації про оплату праці.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року в адміністративній справі № 540/2743/21 за вказаним адміністративним позовом позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- визнати протиправною бездіяльність Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію від 03.06.2021 року;

--- зобов`язати Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" надати ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 03.06.2021 року;

--- визнати протиправними дії філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства "Укрінтеравтосервіс" щодо надання неповної відповіді на запит ОСОБА_1 від 03.06.2021 року на інформацію;

--- зобов`язати філію "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" Українського державного підприємства "Укрінтеравтосервіс" надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 03.06.2021 року з урахуванням висновків суду;

--- у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вказане судове рішення оприлюднене в ЄДРСР.

За положеннями ст.12 ЦПК України:

--- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1);

--- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2);

--- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3);

--- кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

Отже, саме в процесі судового розгляду справи учасники повинні, використовуючи надані їм процесуальні права, доводити обставини, на які вони посилаються, подаючи відповідні докази. Вони при цьому оцінюють надані іншими учасниками докази й роблять з цього висновки для здійснення своїх процесуальних прав. Зокрема, можуть заявляти клопотання про призначення судової експертизи, додаткової експертизи, повторної експертизи тощо.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011р (заява №4994/04), практика якого відповідно до ст.9 Конституції України та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судами при розгляді справ як джерело права, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Заявником не наведено наявність обставин суттєвого та неспростовного характеру, які слугували б підставою для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно також розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

У справі, яку просить переглянути заявник за нововиявленими обставинами, на час її розгляду в суді першої інстанції вказані ним обставини існували й були загальновідомими, у тому числі й заявнику, а тому вони не є нововиявленими.

У цій справі, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про незаконність виплати позивачу заробітної плати без урахування надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії, про неправомірність відмови у присвоєні йому кваліфікації спеціаліста першої категорії, про нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням надбавки для встановленого рівня кваліфікації спеціаліста другої категорії, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що позивач не довів що йому було присвоєно, як педагогічному працівнику, кваліфікаційне звання спеціаліст другої категорії спеціаліста. Тому суд і дійшов висновку по необґрунтованість позовних вимог в зазначеній частині.

В даному випадку обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, не виправдовують втручання у принцип res judicata (правова доктрина, що походить із римського права і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сил).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не зазначено жодних нововиявлених обставин та доказів на їх підтвердження, а обставини, на які він посилається як на нововиявлені, не є такими відповідно до ст.423 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями та спрямовані на переоцінку доказів.

Також суд правомірно виходив з того, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, що наведені у заяві доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів та були предметом дослідження в судах з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом наявності нововиявлених обставин, які були встановлені рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 540/2743/21, а також неврахування того, що на час прийняття рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року у цій справі № 766/21922/19 була відсутня інформація про оплату праці, заявникові не могли бути відомі нововиявлені обставини та докази на їх підтвердження.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд вважає, і про це обґрунтовано вказав суд першої інстанції, що ОСОБА_1 не зазначено жодних нововиявлених обставин та доказів на їх підтвердження, а обставини, на які він посилається як на нововиявлені, не є такими відповідно до ст.423 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями та спрямовані на переоцінку доказів.

Висновки суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 01 грудня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська