К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Київ

справа № 759/12492/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/16707/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сироткіної Анастасії Олександрівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді П`ятничук І.В., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача:

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 830,98 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1038,30 грн., 3 % річних у розмірі 255,40 грн.;

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачанні у розмірі 47 216,97 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7 176,96 грн., 3 % річних у розмірі 1765,83 грн.,;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12738,77 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1936,29 грн., 3 % річних у розмірі 476,41 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 50254,24 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7767,01 грн., 3 % річних у розмірі 1911,35 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 19578,29 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2284,22 грн., 3 % річних у розмірі 551,13 грн., пеню у розмірі 313,96 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 49652,93 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6648,89 грн., 3 % річних у розмірі 1605,85 грн., пеню у розмірі 846,52 грн.;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачанні теплової енергії у розмірі 1397,46 грн.;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 957,67 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постання гарячої води; з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем.

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте, відповідач у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Крім того, позивач вказував, що він на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 6 830,96 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 47 216,97 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача наявну заборгованість.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2017 року по 30.04.2025 року у загальній сумі 199 784,27 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2 996,76 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сироткіна А.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно наявного в матеріалах справи Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , станом на 09.05.2025 року зареєстровано перелік наступних осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 26.04.1988; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 21.09.1991; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 25.05.2004; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 26.03.2007; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 27.12.2011; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований з 13.10.2015.

Відповідач зареєстрована за вказаною адресою разом зі своїм сином, але проживають дані особи за іншою адресою, що підтверджується довідкою АТ «Антонов», про те, що ОСОБА_1 /Відповідач дійсно з квітня 2019 року проживає без реєстрації в кімнаті АДРЕСА_2 та своєчасно сплачує комунальні послуги в повному обсязі за Договором про надання жилого приміщення для тимчасового проживання N11.2868.2022 від 28 вересня 2022 року. З нею проживає її син: ОСОБА_6 , 2015 року народження.

Вказує, що житло за адресою АДРЕСА_1 відповідачу не належить на праві власності.

Вважає, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки вона не є власником житла, довгий період не проживала, та не проживає за адресою АДРЕСА_1 , а відтак не споживала послуги, що надаються позивачем, та не укладала з ним договорів щодо надання таких послуг.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача КП виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» - Антонченко А.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення відповідача та представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 21 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго Святошинського району м. Києва». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, а отже з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період 01.07.2015 р. по 30.04.2025 р., заборгованість відповідача за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення становить 6830,98 грн., інфляційна складова боргу становить 1038,30 грн., 3 % річних становить 255,40 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачанні становить 47216,97 грн., інфляційна складова боргу становить 7176,96 грн., 3 % річних становить 1765,83 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення становить 12738,77 грн., інфляційна складова боргу становить 1936,29 грн., 3 % річних становить 476,41 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги централізованого постачання гарячої води становить 50254,24 грн., інфляційна складова боргу становить 7767,01 грн., 3 % річних становить 1911,35 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 19578,29 грн., інфляційну складову боргу становить 2284,22 грн., 3 % річних становить 551,13 грн., пеня становить 313,96 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води становить 49652,93 грн., інфляційна складова боргу становить 6648,89 грн., 3 % річних становить 1605,85 грн., пеня становить 846,52 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачанні теплової енергії становить 1397,46 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води становить 957,67 грн.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 з 21 вересня 1991 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, виходив з того, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 199 784 грн. 27 коп., а тому суд доходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.

Відповідно статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно.

Згідно із пунктом 5 частини третьої ст.20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року у новій редакції.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII від 9 листопада 2017 року визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34(5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі №910/7968/19.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва відповідач, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , а тому вважається споживачем комунальних послуг, які надаються за місцем її реєстрації та має нести обов`язок з їх сплати.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, відповідач своєчасно не вносила плату за послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого виникла заборгованість.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак не є споживачем послуг, які надавалися позивачем, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачем послуг, відтак зобов`язана оплачувати послуги, надані позивачем до квартири, в якій вона зареєстрована.

Суду не було надано доказів, що спростовують надання вказаних послуг. Відмови від надання послуг, або нарікання на якість послуг від відповідача до позивача не надходило.

Проживання в іншому місці не звільняє ОСОБА_1 від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено її реєстрацію у зазначеній вище квартирі в спірний період, а отже вважається користувачем наданих послуг.

З огляду на наведене, факт проживання ОСОБА_1 за іншою адресою не є підставою для звільнення її від обов'язку сплати за житлово-комунальні послуги.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувалася.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, на момент відміни карантину діяв п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, з урахуванням п.п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , наявність заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, врахувавши заяву про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сироткіної Анастасії Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: