Унікальний номер справи 364/893/24
Головуючий у суді першої інстанції Г. Л. Моргун
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

12 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою

відповідальністю «Єдність»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», подану представником Марценюк Лесею Анатоліївною, на рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року,

та на додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року, ухвалені у складі судді Г. Л. Моргун в приміщенні Володарського районного суду Київської області,

в с т а н о в и в :

22.11.2024 ОСОБА_1 звернуласьдо суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» про внесення змін до договору оренди землі. Просила суд внести зміни до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом визнання укладеною додаткової угоди № 1 між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність», розподілити судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за заповітом, належить земельна ділянка площею 3,90 га, кадастровий номер :03:009:0015, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області. Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді Сільського сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» згідно з договором оренди землі б/н від 30 серпня 2013 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 за умовами якого, перебуває в строковому платному користуванні, строком на 49 років.

Згідно умов договору оренди б/н від 30.08.2013: п.5 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: 124279,85грн; п.8 договір укладено на 49 років; п.9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3728,40 гривень; п.10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції; п.13 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати переглядається по мірі потреби у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

Позивач зазначає, що за період з моменту укладення договору минуло більше десяти років, в той час середня заробітна плата становила 3474 грн, а вже станом на 2024 рік середня заробітна плата складає - 18806 грн, тобто збільшилася у 5 разів. Розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 2013 року по 2024 рік, також значно змінився, збільшився у три рази. Курс долара, який становив станом на 2013 рік - 7,99 грн, станом на 21.11.2024 вже складав 41,25 грн, тобто теж збільшився у 5 разів. За період з моменту укладення договору оренди індекс інфляції та індекс споживчих цін на товари та послуги значно погіршився, особливо у 2014 році на 124,9; у 2015 на 143,3; у 2022 на 126,6, а сама динаміка була/є негативною.

У відповідності до умов договору оренди земельної ділянки від 30.08.2013 у п. 9 зазначено, що орендна плата становить 3728,40 грн. Позивачка жодного разу не отримала такої виплати, при цьому зазначив, що у 2024 році позивачка отримала два податкових повідомлення-рішення, щодо виплати земельного податку за 2023 у розмірі 1693,52 та 2444,89 гривень.

Наголосив, що ОСОБА_1 не прагне змінити вже отриману орендну плату, а лише має правомірні очікування, що внаслідок збільшення цін на усі товари, ріст інфляції, збільшення вартості тарифів, вона зможе отримати блага (грошові кошти) в якості орендної плати у розмірі , який відповідає дійсному стану ринку.

Окремо зазначає, що вартість оренди сільськогосподарської землі в усіх регіонах України зростає, у 2021 році 1 га сільськогосподарської землі в Київській області, якщо в середньому коштував 4 200 гривень то вже на початку 2024 року цей показник зріс до понад 6000 грн.

Посилається на п. 13 Договору оренди землі від 30.08.2013, яким передбачено можливість внесення змін до договору оренди землі за наявності певних обставин, зокрема за згоди сторін, або ж у судовому порядку.

17.07.2024, представник позивачки у позасудовому порядку звернувся до орендаря з пропозицією про можливість перегляду умов договору, зокрема строку дії та вартості оренди та в подальшому 28.08.2024 направлено претензію на адресу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність». 23.09.2025 направив доповнення до претензії, якою було запропоновано укласти додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 30.08.2013, а саме «внесення наступних змін у зв`язку зі зміною нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України, сторони домовилися переглянути з 01 листопада 2024 року орендну плату у зв`язку з чим внести відповідні зміни у текст до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом викладення пунктів 9 та 10 у запропонованій редакції.» Однак жодної відповіді на свою пропозицію позивач не отримала.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС, про внесення змін до договору оренди землі задоволено.

Визнано укладеною додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки від 30.08.2013 (зареєстрований 18.09.2013, номер запису 2532927), щодо земельної ділянки площею 3,90 га, кадастровий номер :03:009:0015, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з часу набрання рішенням законної сили, на визначених в додатковій угоді умовах.

Додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.08.2025 стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року та додатковим рішенням від 05 серпня 2025 року. Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність», через представника Марценюка Л.А. подано апеляційну скаргу, у якій відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року та додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

В обрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про те, що позивачем вчинено пропозицію (оферту) на зміну існуючого договору оренди землі.

17.07.2024 представник позивача надіслав на адресу відповідача доповнення до претензії, які підписані безпосередньо представником. Однак, апелянт зауважує, що жодний нормативно-правовий документ не визначає такого юридично значимого документу як доповнення до претензії, тобто, неможливо взагалі надати оцінку такому документу, окільки це довільна форма документу вигадана представником позивача.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд першої інстанції без будь-якого нормативно-правового обґрунтування та доказів безпідставно визначив нову ціну Договору оренди, в тому числі наводячи аргументи в рішенні, які не заявлялись та не доводились позивачем.

Зауважує, що судом першої інстанції взагалі не взято до уваги обов`язковість договору як фундаментального принципу цивільного права, та обов`язок позивачки добросовісно виконувати умови укладеного Договору оренди, а також імперативну заборону зміни ціни договору після його виконання, яка встановлена ст. 632 ЦК України.

Враховуючи ту обставину, що Договір оренди землі від 30.08.2013 року виконано в частині сплати орендної плати до листопада 2027 року, то до вказаного строку зміна ціни договору, а саме розміру орендної плати не допускається, в тому числі і в силу імперативних вимог ст. 632 ЦК України.

На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми процесуального права при ухваленні додаткового рішення від 05.08.2025.

До закінчення судових дебатів у справі позивачем не було надано суду жодних доказів судових витрат на правничу допомогу.

У той же час, до закінчення судових дебатів позивачем не було зроблено заяви про те, що докази того, що сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

При ухваленні рішення Володарського районного суду Київської області від 18.07.2025 року суд вирішив питання судових витрат, докази понесення яких були надано суду, а саме стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Тобто, суд на підставі наявних в матеріалах справи вирішив питання про судові витрати. Крім того, заявою про ухвалення додаткового рішення позивач просить вирішити питання судових витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких відсутні в матеріалах справи.

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. Вважає апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» такою, що задовленню не підлягає, а судові рішення Володарського районного суду Київської області законними та обґрунтованими.

Зазначає, що спадкодавець, укладаючи договір оренди з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність» та отримавши кошти на перед у 2013 році, значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував під час укладення договору, оскільки події, що відбулись у 2014 році, а потім у 2022 році (російська агресія) значно погіршили соціальну, економічну обстановку в Україні, як наслідок у позивача відбулися події за яких і виникло порушено право.

Відповідно до п. 34 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже, з наведеного можливо зробити висновок, що перед підписанням будь- якого договору існує процедура погодження його умов, враховуючи, що між сторонами вже існувала судова справа про розірвання договору оренди то Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Єдність» на будь-який контакт не йшло, як і не надавало будь-якої відповіді на претензії та пропозиції.

На думку позивача, враховуючи заявлені вимоги в позовній заяві, середньоринкову вартість оренди чотирьох гектарів землі сільськогосподарського призначення в Київській області, позовні вимоги є не завищеними, а такими, що відповідають середньоринковим показникам по Київській області.

Також позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн.

Третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» Марценюк Л.А. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_3 , проти доводів апеляційної скарги заперечували, рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року та додаткове рішення Володарського районного суду Київської обоасті від 05 серпня 2025 року просили залишити без змін як законні та обґрунтовані.

У судовому засіданні представник третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Київській області Мостовий В.Р. у вирішенні вимог апеляційної скарги відповідача поклався на розсуд суду, просив суд ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» Марценюк Л.А., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_3., представника третьої особи Мостового В.Р., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , належить земельна ділянка площею 3,90 га, кадастровий номер :03:009:0015, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16 ( а.с.105-106).

Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» згідно договору оренди землі б/н від 30 серпня 2013 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 (а.с.99-102), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5969359 від 18.09.2013 ( а.с.106) за умовами якого, перебуває в строковому платному користуванні.

Витяг № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки :03:009:0015 вказує, що на дату формування витягу 19.09.2024 - нормативна грошова оцінка земельної оцінки складає 178003,12 грн ( а.с. 107).

Відповідно до договору оренди землі б/н від 30.08.2013, зокрема: п.5 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: 124279,85 грн, п.8 договір укладено на 49 років, п.9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3728,40 грн, п.10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції, п.13 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати переглядається по мірі потреби у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

17.07.2024, в досудовому порядку вирішення спорів, виходячи зі змісту пункту 13 договору оренди землі від 30.08.2013, представник позивачки звернувся до орендаря з пропозицією про можливість перегляду умов договору, зокрема строку дії та вартості оренди ( а.с. 108-110).

В подальшому 28.08.2024 на адресу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» позивачкою направлено претензію аналогічного змісту ( а.с.111-113).

23.09.2024 на адресу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» направлено доповнення до претензії, якою було запропоновано укласти додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 30.08.2013, а саме «внесення наступних змін у зв`язку зі зміною нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, змін коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України, сторони домовилися переглянути з 01 листопада 2024 року орендну плату у зв`язку з чим внести відповідні зміни у текст до договору оренди землі від 30.08.2013 шляхом викладення пунктів 9 та 10 у наступній редакції: п. 9 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 30260,50 гривень, що на момент укладення додаткової угоди складає 17% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за повний рік в грошовій формі шляхом видачі грошових коштів орендодавцю через відкриту в банку, із наданням реквізитів для здійснення такого зарахування за зверненням орендодавця. При виплаті (внесені) орендодавцю орендної плати орендарем проводиться утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми орендної плати; п.10 обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку (земельні ділянки) здійснюється з урахуванням індексів інфляції та коефіцієнта індексації. Зміна розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції та коефіцієнта індексації здійснюється на підставі додаткової угоди підписаної сторонами» ( а.с. 114-117).

Оскільки відповідач не підписав указану додаткову угоду то зміни до договору оренди землі за згодою сторін внесені не були, відповідач обґрунтованої відповіді на звернення власниці земельної ділянки не надав, як наслідок позивачка звернулася із позовом до суду за захистом свого порушеного (на її думку) права та інтересу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що наразі позивачка маючи діючий, дійсний договір оренди землі від 30 серпня 2013 року, у якому вона є стороною, оскільки є власником земельної ділянки площею 3,90 га з кадастровим номером :01:023:0038 відповідно до умов договору оренди землі, зокрема п. 13 має законні очікування, при наявному підвищенні цін, тарифів у томі числі внаслідок інфляції, захистити свої права, як власника земельної ділянки (паю), шляхом звернення до орендаря для внесення змін до чинного договору оренди землі, щодо розміру орендної плати. В той час як відповідач, відмовляючи позивачці в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, порушує її легітимні сподівання та не бере до уваги наявність у Законі приписів щодо права позивачки на зміну умов договору оренди ( ст. 30 ЗУ « Про оренду землі») та п. 13 зазначеного договору оренди б/н.

Судом зазначено, що оскільки сторони укладаючи договір оренди землі, керувалися положеннями ст. 627 ЦК України, яка зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості та погодили між собою всі істотні умови зазначені у спірному договорі оренди землі від 30.08.2013 то наразі наявні обставини для задоволення вимог позивачки з підстав визначених у договорі оренди землі для внесення змін до нього, враховуючи як інтереси позивачки, так і принцип стабільності договірних зобов`язань, дотримуючись принципу правової визначеності.

Із таким висновоком суду колегія суддів погодитися не може, та зазначає наступне.

За змістом статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі-ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження 12-216гс18) дійшла висновку про те, що якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України. Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України, статей 1, 3 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із статтею 13, частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податковоого кодексу України- далі ПК України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Положеннями статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Установивши, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності таких істотних змін обставин, що тягнуть за собою можливість внесення змін до договору оренди землі в частині зміни розміру орендної плати на підставі статті 652 ЦК України, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Водночас колегія суддів зауважує, що у пункті 13 договору оренди землі сторони обумовили, що розмір орендної плати переглядається по мірі потреби у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Ця умова не суперечить вимогам статті 627 ЦК України та положенням статті 21 Закону України «Про оренду землі», оскільки вибір врегулювання способу індексації орендної плати законодавець надав самим сторонам, шляхом обговорення вказаного питання у договорі оренди землі. Як свідчать матеріали справи відповідач погодився на зміни до договору оренди, які б враховували індексацію орендної плати (а. с. 13-15), тому суди вірно відмовили у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Разом із тим договором оренди землі не було передбачено будь-якого іншого порядку обчислення розміру орендної плати за землю, аніж визначений пунктом 9 розмір орендної плати у сумі 3 728,40 грн.

Так, підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок та, зокрема, інформує власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з статтею 1, частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» проводиться, зокрема у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (частина перша статті 15 Закону України «Про оцінку земель»).

Отже, нормативно грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13 березня 2020 року (справа № 745/690/17, провадження № 61-15924св18) та від 05 жовтня 2022 року (справа № 686/16348/21, провадження № 61-4038св22).

Оскільки вказана умова зміни орендної плати (зміна нормативно-грошової оцінки земельної ділянки) стосується саме земель державної і комунальної власності, а спірна ділянка належить позивачу на праві приватної власності, аргументи останньої щодо наявності правових підстав для зміни розміру орендної плати є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є обгрунтованими.

У апеляційній скарзі апелянт також посилається на ту обставину, що право на отримання орендної плати у позивача як на момент звернення до суду так і на момент ухвалення рішення відсутнє.

Перевіряючи таке твердження апелянта, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2013 року за заявою ОСОБА_2 йому за касовим ордером було виплачено 45 000,00 грн. в якості орендної плати за договором оренди. Даний факт позивачем не оспорюється. (т. 1 а.с. 195-196).

Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 ПКУ податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. В договорі оренди не зазначено, що розмір податку відповідачем буде відраховуватись від шомісячної оплати за договором оренди.

Таким чином, сплативши ОСОБА_2 орендну плату у розмірі 45 000 грн, відповідачем була здійснена наперед орендна плата, а саме за 12,7 років оренди земельної ділянки, 45 000,00 : 3728,40 = 12,7 р.

Таким чином, Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність» 17.09.2013 року було виплачено орендну плату за Договором оренди наперед за 12 років 7 місяців, що відповідає даті - березень 2026 року.

Отже, зважаючи на наведене, у позивача до березня 2026 року відсутнє право на отримання орендної плати, а відповідно і відсутнє право змінювати її розмір. Всі питання щодо орендної плати було вирішено відповідачем з попереднім власником земельної ділянки по березень 2026 року включно, грошові кошти по оплаті договору оренди по березень 2026 року включно були отримані попереднім власником землі від відповідача.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Окрім того, за змістом статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги Сільськогосодарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» є самостійною підставою для скасування й додаткового рішення Володарського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року, яким було задоволено заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, подана відповідачем апеляційна скарга на додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року, підлягає задоволенню, у зв`язку із скасуванням первісного судового рішення та ухваленням у справі нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то понесені відповідачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відовідальністю «Єдність». Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», подану представником Марценюк Лесею Анатоліївною, задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» (, 09301, Білоцерківський район, Київська обасть, смт. Володарка, вул. Зарічна, 100) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1816,80 грн.

Додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 05 серпня 2025 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 01 грудня 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна