Справа № 591/9812/25
Провадження № 2/591/2332/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», вул. Велика Васильківська, буд. 102 м. Київ, в особі представника Журова Євгена Євгеновича до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

установив:

28.08.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.

Позов обґрунтований тим, що 25.04.2025 у м. Івано-Франківськ по вул. Вовчинецька, 196 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Scania R124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зчепленого з напівпричепом MICHIELETTO AM 11F, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої стійка металева та корпус модуля світлофора зазнали механічних ушкоджень. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 у справі № 344/7937/25 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП. Позивачем був складений розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь потерпілої особи (ТзОВ «555-ІФ»). 04.06.2025 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі за пошкоджене майно у розмірі 21358,22 грн шляхом переказу суми страхового відшкодування за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування. Відтак відповідач зобов`язаний компенсувати на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21358,22 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02.09.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 02.10.2025, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з тим, що судова кореспонденція, направлена відповідачеві, повернута до суду з відміткою поштового відділення зв`язку про відмову адресата від отримання, розгляд справи був відкладений до 01.12.2025.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про місце і час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової кореспонденції на адресу його реєстрації, судова повістка про призначення справи до розгляду на 01.12.2025 вручена відповідачу, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача у судове засідання не прибув, відповідно до викладеного у позовній заяві клопотання позивач просив суд розглядати справу за відсутності його представника, не заперечував проти заочного розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, його неявку та неподання відзиву на позов, а також з урахуванням позиції позивача, у судовому засіданні, яке відбулось 01.12.2025, на підставі статей 280-281 ЦПК України постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

23.08.2024 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № 224251009, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є Scania R124, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, складає 160 000,00 грн, а розмір безумовної франшизи 3 200,00 грн.

25.04.2025 у м. Івано-Франківськ по вул. Вовчинецька, 196 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Scania R124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зчепленого з напівпричепом MICHIELETTO AM 11F, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої зазнали механічних ушкоджень стійка металева та корпус модуля світлофора.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 у справі № 344/7937/25 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. На час розгляду даної справи постанова судді у справі № 344/7937/25 набрала законної сили.

За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак суд вважає доведеним факт спричинення відповідачем ДТП та залишення ним місця ДПТ, внаслідок якої майну третьої особи було завдано шкоди.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (корпус модуля світлофора (розбито), стійка металева (деформація в нижній частині); локальний кошторисний розрахунок на будівельні роботи №02-001 (ремонту світлофорного об`єкту) та розрахунок №283128/1 суми страхового відшкодування від 15.05.2025.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована позивачем згідно із Полісом № 224251009, власник пошкодженого майна (ТзОВ «555-ІФ»), звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування та іншими документами, передбаченими Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є необхідними для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування.

З метою визначення розміру заподіяної потерпілій особі шкоди, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» замовило складання звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, № 283128/1 від 15.05.2025, відповідно до якого вартість майнового збитку з урахуванням ПДВ становить 29 469,86 грн. 86 коп. з ПДВ, 24 558,22 грн. без ПДВ.

15.05.2025 позивачем було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь потерпілої особи (власника пошкодженого майна).

04.06.2025 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі за пошкоджене майно, у розмірі 21 358,22 грн шляхом переказу суми страхового відшкодування за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування.

Оскільки відповідно до положень статті 1191 ЦК України відповідач має відшкодувати позивачу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 358,22 грн, позивач у порядку досудового врегулювання спору 01.07.2025 направляв відповідачу відповідну досудову вимогу, яка була залишена останнім без належного реагування.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази на предмет їх належності, допустимості, достатності, оцінивши їх, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні ним Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП за участю транспортного засобу під керуванням останнього, який до того ж залишив місце ДТП, майну третьої особи було завдано шкоди, для відшкодування завданої шкоди позивач у відповідності до умов страхового договору здійснив потерпілій особі страхове відшкодування згідно страхового акту № 283128/1/2025 від 04.06.2025.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Відповідно частини першої статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Порядок здійснення страхової (регламентної) виплати у разі пошкодження транспортного засобу унормований у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; б) така особа керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації; ґ) така особа використовувала транспортний засіб для вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ДТП сталась з вини відповідача, відповідач самовільно залишив місце ДТП.

Відповідно до розрахунку №283128/1 суми страхового відшкодування від 15.05.2025 потерпілому підлягало відшкодуванню 21358,22 грн, дана сума була виплачена позивачем потерпілій у ДТП особі у повному обсязі.

Таким чином у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до відповідача як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та залишив місце ДТП.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході розгляду справи встановлено, що позивач довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, у той час як відповідач, будучи повідомленим про розгляд справ у суді, правом на участь у судових засіданнях та на подання доказів не скористався.

За вкладених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, що має наслідком їх задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 21358,22 грн виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд

ухвалив:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», вул. Велика Васильківська, буд. 102 м. Київ, , 21358,22 грн у рахунок відшкодування виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу; 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», вул. Велика Васильківська, буд. 102 м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ю. О. Зеря