УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 344/12775/25

провадження № 61-14781ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відокремленого структурного підрозділу«Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», у якому просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 07 лютого2025 року «Пронадання відпустки»; визнати незаконним та скасувати наказ відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 27 червня2025 року № 103-К «Про звільнення з роботи за прогул»; поновити його на посаді викладача юридичних дисциплін на 0,75 ставки у відокремленому структурному підрозділі«Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Як на підставу звернення до суду ОСОБА_1 посилався на те, що 20 травня 2024 року його було прийнято на посаду викладача юридичних дисциплін на 0, 75 ставки у Коледж відповідно до наказу № 73-К.

07 лютого 2025 року він подав заяву про продовження відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою його сина ОСОБА_2 у домашньому догляді на період з 20 лютого 2025 року по 19 лютого 2026 року. З наказом його не ознайомлювали.

06 червня 2025 року на вимогу Коледжу ОСОБА_1 з`явився на робочому місці, де його ознайомили зі змістом акту про відсутність на робочому місці.

27 червня 2025 року наказом № 103-К ОСОБА_1 було звільнено з посади викладача юридичних дисциплін на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю без поважних причин на роботі у період з 12 травня 2025 року до 06 червня 2025 року та 26 червня 2025 року.

На зауваження ОСОБА_1 про те, що він продовжує перебувати у відпустці, Коледж повідомив йому, що відпустка надавалася йому згідно з наказом від 07 лютого 2025 року на вказаний у заяві період. На вимогу ОСОБА_1 про надання йому копії наказу про відпустку від 07 лютого 2025 року, таку копію відповідачем надано не було.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

24 листопада 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Калинюк Р. С. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року та постановуІвано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не дослідили та не надали правову оцінку правовстановлюючим документам відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування».

Представник заявника зазначає, що спірні правовідносини виникли безпосередньо між ОСОБА_1 та відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», оскільки саме останнім видавалися оскаржувані накази.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статей15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здатність особистоздійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа підлягаєдержавній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаютьсядо єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

За приписами частин першої, третьої, п'ятої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва. Філії та представництва юридичної особи, у тому числі юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законом.

З урахуваннямцивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділіву певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм правадає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв'язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред'явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20).

Суди встановили, що згідно з інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відокремлений структурний підрозділ «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» (ідентифікаційний код: 35171187) є філією (іншим відокремленим підрозділом) Львівського національного університету природокористування, тобто не єюридичною особою і, як наслідок, не наділений цивільною правоздатністю і дієздатністю, тому не може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позовну заяву поданодо відокремленого підрозділу юридичної особи, який не може бути стороною у справі, у зв'язку з чим такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій та є тотожними доводам апеляційної скарги, яким була надана належна правова оцінка судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського судуІвано-Франківської області від 28 липня 2025 року та постановуІвано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу«Івано-Франківський фаховий коледжЛьвівського національного університету природокористування» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко