Справа № 346/1551/20
Провадження № 22-ц/4808/1469/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Максюти І.О., Баркова В.М.

за участю секретаря - Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір доручення. Підтвердженням укладання договору доручення є видана ОСОБА_4 довіреність. На виконання договору доручення позивач вчиняв юридичні дії в інтересах довірителя ОСОБА_4 під час розгляду цивільної справи № 205/6684/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., друга Дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Позивач вказує, що під час розгляду вказаної справи поніс витрати пов`язані з виконанням доручення довірителя ОСОБА_4 , а саме 01 грудня 2012 року уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом Шило Т.В., предметом якого було представництво адвокатом інтересів ОСОБА_4 у суді у вказаній справі. За надані послуги позивач сплатив адвокату 48 780 грн, про що вона написала розписку 30 липня 2013 року

11 червня 2014 року позивач уклав договір із адвокатом Шило Т.В., предметом якого було представництво адвокатом інтересів ОСОБА_4 в зазначеній справі, та сплатив адвокату 91 000 грн.

За юридичні послуги адвоката Шило Т.В. в апеляційній інстанції у справі № 205/6684/13-ц він сплатив 4 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 04 грудня 2014 року.

Така вартість послуг обумовлена тим, що за рішенням суду ОСОБА_4 міг набути право власності на нерухоме майно, вартість якого значно переважала вартість послуг адвоката.

Позивач вказує, що витрати на адвоката були погоджені ОСОБА_4 , він не відкликав виданої йому довіреності, видав нову та був поінформований про стан розгляду справи.

Крім того позивач вказує, що він ніс інші витрати пов`язані із виконанням доручення довірителя ОСОБА_4 , всі ці витрати у інтересах довірителя є витратами останнього, пов`язані з виконанням доручення, які ОСОБА_4 повинен відшкодувати повіреному.

Зазначає, що у 2017 році ОСОБА_4 помер, після його смерті спадщину прийняли його син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_2 , які повинні відповідати з зобов`язаннями ОСОБА_4 за договором доручення.

Позивач посилається, що відповідачі повинні сплатити інфляційні збитки та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Просив суд стягнути з відповідачів по 69 890 грн і 2000 доларів США відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення, 35 372,81 грн інфляційного збільшення за весь час прострочення, 4 874,85 і 318,86 доларів США 3% річних від суми заборгованості та понесені судові витрати.

В заяві про збільшення позовних вимог поданій 07 липня 2020 року позивач вказав, що окрім вказаних у позові витрат ним понесено й інші витрати пов`язані з виконанням доручення ОСОБА_4 . Так, 21 квітня 2016 року позивач уклав договір про надання правової допомоги з ТОВ «Юридичний Альянс «Есперанто», яке надавало йому правові послуги по справах у інтересах ОСОБА_4 , за які він сплатив 38 430 грн. Вважає, що вказана сума з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають стягнення з відповідачів.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 87210, 00 грн та 4 000 доларів США, як відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням доручення; 212243,97 грн інфляційного збільшення за весь час прострочення, 24392,41 грн і 1258,52 доларів США 3% річних від суми заборгованості.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 202 року провадження по справі в частині вимог до ОСОБА_6 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуване рішення суду містить цитування норм права без будь яких висновків, як ці норми стосуються спірних правовідносин.

Підставою позову ОСОБА_1 є укладення між позивачем і померлим ОСОБА_4 договору доручення, позивач поніс витрати,пов`язані з виконанням цього доручення. Ці витрати позивач просить стягнути з відповідачки, як спадкоємиці ОСОБА_4 .

Спочатку суд дійшов висновку про визнання факту укладення договору доручення між позивачем та ОСОБА_4 . При цьому наведено докази, на яких ґрунтується такий висновок, зокрема довіреність ОСОБА_7 від 22.09.2015 року, після чого у мотивувальній частині рішення зроблено протилежний висновок, що на позивачу лежав обов`язок довести у цій справі, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір доручення, на підставі вказаного договору доручення позивачем вчинялись юридично значимі дії в інтересах ОСОБА_4 , чого позивач не довів.

Суд визначив, що всупереч вимогам процесуального закону позивачем ці обставини під час судового розгляду не доведені. Наведеним твердженням суд заперечив попередні твердження. Зазначивши в рішення, про обов`язок позивача довести обставини, на які останній посилався, суд заперечив попередні встановлені обставини, наведені в мотивувальній частині.

Твердження суду про те, що позивачем не доведено понесення за власні кошти витрат не відповідає наведеному судом висновку щодо сплати ОСОБА_1 адвокату Шило Т.В. 48780 грн та 4000 дол США, що підтверджується копіями розписок.

Висновок суду про те, що позивач не довів, що вартість цих витрат була погоджена з ОСОБА_4 та вони здійснювались з його відома та за його згодою, між ними існувала домовленість про відшкодування ОСОБА_1 таких витрат і обсяг такого відшкодування спростовуються матеріалами справи №205/6684/13-ц.

У справі є розписка адвоката Шило Т.В. від 30.07.2013 року про сплату їй ОСОБА_1 48780 грн як гонорару. Про зміст цієї розписки судом не надано оцінки.

Ця розписка зроблена за життя ОСОБА_4 і він, як позивач у справі №205/6684/13-ц, мав доступ до матеріалів справи, мав можливість ознайомитись із розпискою, заперечити щодо такої оплати адвокату, але цього зроблено не було.

Після отримання передоплати адвокат Шило Т.В. 06.08.2013 року подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_4 , що видно із тексту ухвали суду від 15.08.2023 року. ОСОБА_4 неодноразово за життя видавав нотаріально посвідчені довіреності на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , зокрема 20.06.2013 року і 22.09.2015 року, які є в матеріалах справи №205/6684/13-ц.

Крім того, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська викликав ОСОБА_4 , на що той направив до суду нотаріально посвідчену заяву від 22.09.2015 року, у якій зазначив про своїх представників Головка В.В. та Микитчук Т.Ю., зазначаючи свою довіреність 22.09.2015 року.

Вказує, що сторона відповідача не навела у суді першої інстанції доводів, що гонорар, який ОСОБА_1 заплатив адвокату Шило Т.В. 30.07.2013 року був завищений,чи не відповідав складності справи.

Воля Кравця сплатити ОСОБА_1 усі понесені повіреним витрати після набуття права власності на нерухоме майно за судовим рішенням у справі №205/6684/13-ц підтверджується змістом його довіреностей від 20.06.2013 року та 22.09.2015 року, яким він уповноважив ОСОБА_1 продати успадковане ним нерухоме майно у м. Дніпропетровську, яке було предметом розгляду справи №205/6684/13-ц.

Вважає необґрунтованим висновок суду про недоведеність позивачем здійснення оплати вказаних послуг за рахунок власних коштів, що розмір здійснених ним витрат погоджено з ОСОБА_4 та, що адвокатами надано ОСОБА_4 саме на вказану суму правничу допомогу.

Висновок суду про те, що позивачем не надано акту надання послуг, є помилковим, оскільки для справи №346/1551/20 такі витрати ОСОБА_1 у справі №205/6684/13-ц не є судовими витратами, а витратами повіреного, пов`язаного з виконанням доручення.

Не погоджується з висновком суду про те, що окремі заявлені до стягнення витрати позивача вчинялись ним і після смерті ОСОБА_4 , оскільки смерть довірителя не припинила його зобов`язання оплатити вже виконану роботу.

Скаржник не погоджується із висновком суду, щодо не врахування при розгляді справи стандарту доказування ймовірність доказів і такий висновок суду суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі 3129/1033/13-ц.

Вважає помилковим висновок суду проте, що позивач пропустив строк встановлений ст.1281 ЦК України, висновок суду в цій частині ґрунтується на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , зазначила, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2025 року є повним та таким, що ґрунтується на правових позиціях та висновках Верховного Суду.

Під час розгляду справи у Коломийському міськрайонному суді ОСОБА_2 повністю заперечувала щодо відшкодування витрат. Під час розгляду справи досліджувалося питання саме походження коштів, коли і яким чином оплати проводилися, а також в чиїх інтересах, якщо ОСОБА_4 помер. Позивач заявляє позовні вимоги,які стосуються стягнення витрат на його користь, які вчинялися ним після смерті ОСОБА_4 . Тобто, є незрозумілим в чиїх інтересах діяв ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , апеляційну скаргу не визнала, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що на позивачу лежав обов`язок довести у цій справі, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір доручення, на підставі вказаного договору доручення позивачем вчинялись юридично значимі дії в інтересах ОСОБА_4 , при виконанні вказаних дій позивачем за рахунок власних коштів були понесені витрати, вартість цих витрат була погоджена з ОСОБА_4 та вони здійснювались з його відома та за його згодою, між ними існувала домовленість про відшкодування ОСОБА_1 таких витрат і обсяг такого відшкодування. Однак, позивачем вказані обставини не доведені.

Позивачем доведено, що між ним та ОСОБА_4 на підставі усного договору доручення та виданої ОСОБА_4 нотаріальної довіреності здійснювались дії на представництво інтересів ОСОБА_4 у цивільній справі про визнання права власності на спадкове майно, в тому числі в його інтересах з адвокатом Шило Т.В. укладено договори про надання правової допомоги, яка здійснювала представництво інтересів ОСОБА_4 в суді.

Разом з тим, позивачем не доведено, що ним здійснювалась оплата вказаних послуг за рахунок власних коштів, що розмір таких здійснених витрат був погоджений з ОСОБА_4 та, що адвокатами було надано правничу допомогу ОСОБА_4 саме на вказану позивачем суму.

Доказом обсягу та вартості наданих правничих послуг є акт надання послуг. Позивачем таких актів до матеріалів справи не додано, що позбавляє можливості суду оцінити обґрунтованість таких витрат.

Суд зазначив, що окремі заявлені до стягнення витрати позивача вчинялись ним і після смерті ОСОБА_4 , що виходило за межі його повноважень в силу статей 248, 1008 ЦК України.

Суд дійшов висновку, що стандарт доказування - ймовірність доказів не характерний для цивільного судочинства, а наявний в господарському процесі, для цивільного судочинства притаманний стандарт - достатності доказів, яким і слід керуватись у даній справі.

Крім того, суд дійшов висновку, що заява позивача від 23 лютого 2017 року яка подана нотаріусу Мануляк І.В. не є вимогою до спадкоємців про стягнення витрат за договором доручення, з вказаним позовом позивач звернувся до суду 16 квітня 2020 року з пропуском шестимісячного строку для пред`явлення такої вимоги.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі усного договору доручення та виданої довіреності, посвідченої Приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П. П. 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вести справи по оформленню його спадкових прав та обов`язків після смерті ОСОБА_11 , який помер у 1951 році та після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності; продавати успадковане майно та ін.

Позивач представляв інтереси ОСОБА_4 в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанції в цивільній справі № 205/6684/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Друга дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

У судах різних інстанцій інтереси ОСОБА_4 у справах про оформлення прав на спадкове майно здійснювали представництво адвокат Шило Т.В. та працівники ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» (підтверджується електронними матеріалами судових справ).

01 грудня 2012 року та 11 червня 2014 року позивач на підставі вказаної вище довіреності з уклав договори про надання юридичних послуг з адвокатом Шило Т.В. (т. 1 а.с. 11-12, 10).

Згідно розписок від 30.07.2013 року та від 04.12.2014 року адвокат Шило Т.В. отримала від ОСОБА_1 48 780 грн та 4 000 доларів США (т. 1 а.с. 12 (зворот), 13).

Протягом червня 2016 грудня 2018 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Юридичний альянс «Есперанто» за юридичні послуги за договором №21/04/16 від 21.04.2016 безготівковими переказами 36 830 грн, що підтверджується випискою КБ «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 64) та в розмірі 1 600 грн за період березня 2015 листопада 2021 р. (т. 1 а.с. 151-153, т. 2 а.с. 65).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 3 а.с. 6).

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 подав заяву нотаріусу Коломийської МДНК про прийняття спадщини, в якій зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 20.06.2013 року укладено договір позики на суму 3000 дол США. ОСОБА_1 вважає себе кредитором ОСОБА_4 .

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від іменіта за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (стаття 1000 ЦК України).

Відповідно до статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007ЦК України).

Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року у справі №458/229/18 зроблено висновок про те, що видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, тому на такі правовідносини поширюється положення статей 1000-1006 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування витрат ОСОБА_1 зазначив, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір доручення, на підтвердження укладання договору доручення є видана довіреність. На виконання договору доручення позивач вчиняв юридичні дії в інтересах довірителя під час розгляду справи №205/6684/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., друга Дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, у зв`язку з чим поніс витрати, а також уклав договір про надання правової допомоги з ТОВ «Юридичний Альянс «Есперанто», яке надавало послуги в інтересах ОСОБА_4 , та якому позивач сплатив кошти за надані послуги.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.02.2024 року витребувано скановані матеріали цивільної справи №205/6684/13-ц, які на виконання ухвали суду надано Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 16.02.2024 року.

Згідно довіреності від 22.09.2015 року ОСОБА_4 на підтвердження та на виконання умов укладеного з представниками договору доручення відповідно до вимог ст.244 ЦК цією довіреністю уповноважив, зокрема, ОСОБА_1 вести справи по оформленню його спадкових прав та обов`язків після смерті ОСОБА_11 , який помер у 1951 році та після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності; продавати успадковане майно та ін.; користуватися правовою допомогою.

Згідно довіреності від 12.06.2013 року ОСОБА_4 на підтвердження укладання та виконання умов укладеного з представниками договору доручення на підтвердження ст.244 ЦК України цією довіреністю уповноважив Головка В.В., Маймуру Е.А., Шило Т.В. вести справи по оформленню його спадкових прав та обов`язків після смерті ОСОБА_11 , який помер у 1951 році та після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності на успадковане майно; продати успадковане ним майно. Для цього представникам надається право представляти його інтереси у державному нотаріальному архіві, в органах місцевого самоврядування і т.д, подавати та підписувати дозволи, рішення, заяви (позовні заяви), , подавати скарги, включаючи апеляційні, касаційні, в порядку нагляду тощо, користуватися правовою допомогою

З урахуванням змісту довіреностей колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції , що позивач на підставі усного договору доручення та виданої ОСОБА_4 нотаріально посвідченої довіреності здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Новокадацької районної в місті Дніпропетровської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., друга Дніпропетровська державна нотаріально контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріалах цивільної справи №205/6684/13-ц (електронному вигляді) наявна довіреність від 14.12.2012 року згідно якої ОСОБА_4 на підставі укладеного з повіреними усного договору доручення, цією довіреністю уповноважив Маймуру Е.А. та /або Шило Т.В. представляти його інтереси, бути його представниками у всіх судах з усіма процесуальними правами та обов`язками, які надано позивачу, відповідачу, третій особі в тому числі з правом пред`явлення позову, визнання позову та інш.

Позивач посилався в позовній заяві, що під час розгляду справи №205/6684/13-ц ОСОБА_1 поніс витрати, пов`язані з виконанням доручення довірителя ОСОБА_4 , а саме 01.12.2012 року ОСОБА_1 уклав договір про надання юридичних послуг з адвокатом Шило Т.В , згідно якого він сплатив адвокату Шило Т.В. 48780 грн.

Згідно договору про надання юридичних послуг від 01.12.2012 року, який укладено між адвокатом Шило Т.В. та ОСОБА_1 , діючий на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 , предметом договору є юридичні послуги та представництво в процесі підготовки матеріалів позовної заяви та розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Погосян Т.А., виконавчий комітет Ленінської районної ради м. Дніпропетровська про встановлення факту родинних стосунків, про визнання правочинів недійсними, про визнання права власності в порядку спадкування, про зобов`язання проведення реєстрації права власності.

Згідно розписки від 30.07.2013 року адвокат Шило Т.В. отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 48780 грн в рахунок гонорару по договору від 01.12.2012 року.

Між тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження повноважень Головка В.В. на укладання договору про надання юридичних послуг станом на 01.12.2012 року в інтересах ОСОБА_4 .

Матеріали справи та матеріали справи (в електронному вигляді) №205/6684/13-ц не містять довіреності на вчинення юридичних дій, які належить вчинити повіреному Головку В.В. в інтересах ОСОБА_4 на дату укладання договору про надання юридичних послуг 01.12.2012 року.

Довіреність від 12.06.2013 року не передбачає повноважень Головка В.В. щодо проведення розрахунків з адвокатами, які діяли на підставі довіреності від 14.12.2012 року, а містить лише право повіреного на користування правовою допомогою.

Колегія суддів вважає, що розписка від 30.07.2013 року на суму 48780 грн не може слугувати доказом понесених витрат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , оскільки позивачем не підтверджено належними доказами його право на вчинення таких дій в інтересах ОСОБА_4 . З урахуванням зазначеного, вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми 48780, 00 грн з урахуванням індексу інфляції та 3% річних не підлягають задоволенню, а висновок суду першої інстанції в цій частині про недоведеність позивачем оплати за рахунок власних коштів є помилковим.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат за договором про надання юридичних послуг від 11.06.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище згідно довіреності від 12.06.2013 року Кравець В.Г. на підтвердження укладання та виконання умов укладеного з представниками договору доручення на підтвердження ст.244 ЦК України цією довіреністю уповноважив Головка В.В., Маймуру Е.А., Шило Т.В. вести справи по оформленню його спадкових прав та обов`язків після смерті ОСОБА_11 , який помер у 1951 році та після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності на успадковане майно; продати успадковане ним майно. Для цього представникам надається право представляти його інтереси у державному нотаріальному архіві, в органах місцевого самоврядування і т.д, подавати та підписувати дозволи, рішення, заяви (позовні заяви), подавати скарги, включаючи апеляційні, касаційні, в порядку нагляду тощо, користуватися правовою допомогою.

ОСОБА_1 11.06.2014 року, діючий на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 уклав з адвокатом Шило Т.В. договір про надання юридичних послуг.

Згідно п.1.1. договору предметом договору є юридичні послуги та представництво в процесі підготовки заперечень на апеляційну скаргу та участь у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , виконавчий комітет Ленінської районної ради м. Дніпропетровська про встановлення факту родинних стосунків, про визнання правочинів недійсними, про визнання права власності в порядку спадкування в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Згідно розписки від 04.12.2014 року адвокат Шило Т.В. отримала гонорар в розмірі 4000 доларів США за представлення інтересів ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції від його представника ОСОБА_1

ОСОБА_1 посилається на те, що вказані витрати були схвалені ОСОБА_4 і ці витрати є витратами повіреного, пов`язані з виконанням доручення.

Сторона відповідача не надала суду належних доказів на спростування вказаних обставин і колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, підставою для застосування положень частини четвертої статті 1281 ЦК України, яка передбачає позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємців, є недотримання визначених у частинах другій і третій цієї статті строків пред`явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 рок у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між кредитодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; у разі дотримання кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); у разі доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14 (провадження № 14-12цс24), на яку посилалася заявник у касаційній скарзі, наголосила, що кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: (1) безпосередньо спадкоємцю; (2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу). Сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Отже, під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть .

12.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса Коломийської МДНК Мануляк І.В. із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначив, що йому стало відомо, що в листопаді 2016 року помер ОСОБА_4 20.06.2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 3000 доларів США. Останній зобов`язався повернути кошти відповідно до умов договору позики, однак не повернув. Вважає себе кредитором.

Тобто, у вказаній заяві ОСОБА_1 заявив вимогу як кредитор щодо 3000 доларів США. Вказана заява не містить вимог ОСОБА_1 як кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 про інші боргові зобов`язання, зокрема, які витікають із договору доручення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду в цій частині про те, що заява позивача від 12.07.2017 року про прийняття спадщини не містить інших вимог матеріального характеру крім вимоги за договором позики на суму 3000 доларів США.

З позовом позивач звернувся до спадкоємців ОСОБА_4 у квітні 2020 року, тобто з пропуском строку встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України, що позбавляє права позивача такої вимоги, і в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не пропущено строк передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України спростовуються встановленими по справі обставинами.

Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідачки 38430 грн за договором від 21.04.2016 року, який було укладено між позивачем та ТОВ «Юридичний Алянс «Есперанто», інфляційних втрат і 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження заявлених вимог згідно вказаного договору позивачем надано суду акт звірки взаємних розрахунків за період 01.12.2015-02.06.2020 між ТОВ «Юридичний Алянс «Есперанто» і ОСОБА_1 за договором 21/04/2016 від 21.04.2016 року.

Як вбачається із договору про надання юридичних послуг №21/04/16 від 21.04.2016 року договір укладено між ТОВ «Юридичний Альянс «Вікторович і партнери» та ОСОБА_1 (т.с.1 а.с.222-223)

Відповідно до п.1.1. вказаного договору клієнт получає, а виконавець зобов`язується надати клієнту юридичні послуги.

Між тим даний договір не містить положень, що даний договір укладено для надання юридичних послуг в інтересах ОСОБА_4 у справі 205/6684/13-ц, що спростовує доводи скаржника про укладання вказаного договору саме в інтересах ОСОБА_4 .

В матеріалах справи 205/6684/13-ц (електронному виді) наявна довіреність від 17.06.2016 року згідно якої ОСОБА_1 діючий по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. від 22.09.2015 року від імені ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вести справи ОСОБА_4 по оформленню його спадкових справ та обов`язків, що залишилися після смерті після смерті ОСОБА_11 , який помер у 1951 році та після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; бути його представниками в правоохоронних органах та усіх судових установах (судах всіх інстанцій, в тому числі у судах апеляційної інстанції, Верховному суді та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду будь-яких справ); бути представниками у відділах ДВС, одержувати будь-які документи; реєструвати право власності на успадковане майно; продати успадковане ним майно. Для цього представникам надається право представляти його інтереси у державному нотаріальному архіві, в органах місцевого самоврядування і т.д, подавати та підписувати дозволи, рішення, заяви (позовні заяви), подавати скарги, включаючи апеляційні, касаційні, в порядку нагляду тощо.

Саме на підставі цієї довіреності ОСОБА_14 , Колінько Н.О. представляли інтереси ОСОБА_4 у справі 205/6684/13-ц

Апеляційний суд, виходить з того, що за пунктом 4 частини першої « договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою; адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (частини перша, друга, п`ята, шоста статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (частини перша, друга, п`ята, шоста статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В матеріалах електронної справи 205/6684/13-ц відсутні відомості, які б підтверджували, що Тарабака Є.А., Колінько Н.О. представляли інтереси ОСОБА_4 від імені ТОВ «Юридичний Альянс «Вікторович і партнери» на підставі договору 21/04/2016 від 21.04.2016 року.

З урахуванням того, що договір 21/04/2016 від 21.04.2016 року укладено між ТОВ «Юридичний Альянс «Вікторович і партнери» та ОСОБА_1 та не містить положень, що договір укладено для представництва інтересів ОСОБА_4 , колегія суддів не бере до уваги лист ТОВ «Юридичний Альянс «Есперанто» від 02.05.2024 року, виписку про надходження коштів від ОСОБА_1 за надані юридичні послуги за договором 21/04/2016 від 21.04.2016 року, акт звірки взаємних розрахунків за період 01.12.2015-02.06.2020 між ТОВ «Юридичний Алянс «Есперанто» і ОСОБА_1 за договором 21/04/2016 від 21.04.2016 року як докази на підтвердження понесених витрат позивача як повіреного ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку щодо недоведеності вказаних витрат у зв`язку з відсутності акту надання послуг.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними доказами вимогу про стягнення з відповідачки витрат понесених позивачем у розмірі 38430 грн за договором від 21.04.2016 року, який було укладено між позивачем та ТОВ «Юридичний Алянс «Есперанто», та інфляційних втрат і 3% річних колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість застосування у цивільному процесі стандарту доказування ймовірність доказів.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у змісті постанов від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Разом з тим за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритету доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Як зазначалося вище, позивач не довів належними доказами право вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 .

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено по суті спору правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, однак суд неправильно застосував норми матеріального права, та не повно зясував обстаивни, що мають значення для справи, а тому мотивувальну частину оскаржуваного рішення необхідно змінити з урахуванням вищевикладених висновків цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.367,374,376,382,384 ЦПК України,апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 рооку.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Максюта

В.М. Барков