Справа № 2-7924/11
Провадження № 4-с/201/64/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконну бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив суд:

1) Визнати незаконною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного постановами державного виконавця ВП№44959513 від 08.10.2014 року та ВП№50567075 від 23.06.2016 на все майно боржника винесених у рамках виконавчих проваджень ВП№44959513 та ВП№50567075 при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпопетровська №2-7924/2011 від 22.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ОТП Банк боргу у розмірі 2 523 225,87 гривень та судові витрати в розмірі 1820 гривень.

2) Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів накладених постановами державного виконавця ВП№44959513 від 08.10.2014 року та ВП№50567075 від 23.06.2016 на все майно боржника винесених у рамках виконавчих проваджень ВП№44959513 та ВП№50567075 при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7924/2011 від 22.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ОТП Банк боргу у розмірі 2 523 225,87 гривень та судові витрати в розмірі 1820 гривень.

Вимоги скаржника обґрунтовані тим, що на виконанні Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження №44959513 та №50567075, відкриті на підставі виконавчого листа №2-7924/11, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього ж суду від 19 жовтня 2011 року у справі № 2-7924/11 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Готель Дніпропетровськ» заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Говариства «ОТП Банк» суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії від 24 березня 2008 року № CrL-SME301/104/2008 в розмірі 2523225 гривен 87 копійок та судові витрати в розмірі 1820 гривень. В межах даних виконавчих проваджень державними виконавцями на підставі постанов від 08.10.2014 року та 23.03.2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження. На час звернення до суду з даною скаргою виконавчі провадження, що були відкриті на підставі вказаного виконавчого листа були завершені, а згодом знищені по закінченню строку зберігання, але при закритті державні виконавці не скасували обтяження, що були застосовані до скаржника під час здійснення виконавчих дій. Скаржник зазначив не може в повній мірі скористатися зокрема правами власника щодо належного йому майна, оскільки досі не скасовані обтяження, а саме арешти накладені постановами державного виконавця від 08.10.2014 року та 23.03.2016 року на все майно боржника, які винесено у рамках виконавчих проваджень №44959513 та №50567075 при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7924/2011 від 22.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ОТП Банк боргу у розмірі 2 523 225,87 гривень та судові витрати в розмірі 1820 гривень. Дані обставини перешкоджають скаржнику в реалізації своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням викладеного скаржник просив задовольнити його скаргу з підстав, викладених в скарзі.

Представник заявника належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання не з`явився. До початку слухання справи надав суду заяву у якій просив розглянути скаргу за його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Згідно із ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження №44959513 та №50567075, відкриті на підставі виконавчого листа №2-7924/11, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього ж суду від 19 жовтня 2011 року у справі № 2-7924/11 за позовом ПАТ ОТП Банк до ОСОБА_1 та ТОВ Готель Дніпропетровськ заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Говариства «ОТП Банк`суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії від 24 березня 2008 року № CrL-SME301/104/2008 в розмірі 2523225 гривен 87 копійок та судові витрати в розмірі 1820 гривень.

В межах даних виконавчих проваджень державними виконавцями на підставі постанов від 08.10.2014 року та 23.03.2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження.

На час звернення до суду з даною скаргою виконавчі провадження, що були відкриті на підставі вказаного виконавчого листа були завершені, а згодом знищені по закінченню строку зберігання, але при закритті державні виконавці не скасували обтяження, що були застосовані до скаржника під час здійснення виконавчих дій.

Скаржник зазначив, що не може в повній мірі скористатися зокрема правами власника щодо належного йому майна, оскільки досі не скасовані обтяження, а саме арешти накладені постановами державного виконавця від 08.10.2014 року та 23.03.2016 року на все майно боржника, які винесено у рамках виконавчих проваджень №44959513 та №50567075 при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7924/2011 від 22.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у розмірі 2 523 225,87 гривень та судові витрати в розмірі 1820 гривень.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на момент повернення виконавчого документа стягувачу) слідує, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 57 Закону України № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до приписів статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Оскільки на час звернення зі скаргою до суду відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-7924/11 виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ ОТП Банк до ОСОБА_1 та ТОВ Готель Дніпропетровськ заборгованості за кредитним договором, а строк пред`явлення його до виконання стягувачем пропущено то суд констатує, що існуючі обтяження майна скаржника не переслідують законну мету та на час розгляду цієї справи не охороняють чиїсь законні інтереси, а отже суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги в частині скасування арештів.

Щодо визнання незаконною бездіяльності Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту то суд вважає за необхідне вказати на те, що таке визнання можливе за умови, якщо обов`язок вчинити певну дію прямо визначений законом.

Водночас, зважаючи на практику Верховного Суду, суд виходить з наступного.

У постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (п. 57).

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків (п. 58).

З урахуванням зазначеного, а також доповнення Законом №2129-ІХ від 15.03.2022 року розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» пунктом 10-2, щодо переривання визначених цим законом строків на період воєнного стану в Україні, у даному випадку суд дійшов висновку про те, що тривале існування обтяження майна боржника стало наслідком не дій чи бездіяльності посадових осіб виконавчої служби, а є наслідком недосконалості законодавчого регулювання такої процедури, відтак підстав для визнання бездіяльності Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконною, суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 10, 12, 19, 258-260, 448-451 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів накладених постановами державного виконавця ВП№44959513 від 08.10.2014 року та ВП№50567075 від 23.03.2016 на все майно боржника винесених у рамках виконавчих проваджень ВП№44959513 та ВП№50567075 при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-7924/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у розмірі 2 523 225,87 гривень та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.С. Федоріщев