Унікальний номер справи 364/893/24
Номер апеляційного провадження 22-з/824/1503/2025
Головуючий у суді першої інстанції Г. Л. Моргун
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2025 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.
секретар судового засідання Комар Л. А.
позивач ОСОБА_1
відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою
відповідальністю «Єдність»
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» - адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни про ухвалення додаткової постанови у справі №364/893/24,
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС, про внесення змін до договору оренди землі задоволено.

Додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.08.2025 стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», подану представником Марценюк Лесею Анатоліївною, задоволено. Рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено. Додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 05.08.2025 скасовано.

14 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» - адвокатом Марценюк Л.А. подано до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткової постанови, у якій відповідач просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 86 000,00 грн, понесені Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Єдність» у суді першої та апеляційної інстанцій.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що така заява подана стороною відповідача у межах строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. При цьому заяву про розподіл судових витрат представником відповідача було зроблено до закінчення судових дебатів у справі, та попереджено суд про те, що протягом встановленого процесуального строку буде подано докази на підтвердження понесення цих судових витрат. У заяві зазначено, що докази понесених витрат долучено до матеріалів справи та додатково надано суду докази сплати гонорару успіху у розмірі 15 000, 00 грн., які були сплачені відповідачем у ваідповідності до п. 4.2 договору про надання правничої допомоги.

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подано до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткової постанови. Просить відмовити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Єдність» в ухваленні додаткового судового рішення.

Учасники справи та їх представники у судове засідання суду апеляційної інстанції не викликалися, ураховуючи положення ч. 3 ст 270 ЦПК України, згідно якого додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача з огляду на наступне.

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).

Частиною першоюстатті 270 ЦПК Українипередбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У пункті 6 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що одним з питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, є питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати. На виконання вимоги щодо змісту судового рішення, розподіливши судові витрати між сторонами, суд відображає цей розподіл у резолютивній частині рішення суду відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України.

Питання розподілу судових витрат врегульовано загальними нормами ЦПК України і не містить особливостей для апеляційного провадження.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді учасники справи несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Апеляційне провадження відповідно до глави 1 розділу VЦПК України є одним із етапів перегляду судового рішення у разі незгоди з ним однією із сторін (сторонами).

При цьому подання стороною апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Як вбачається з матеріалів справи у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції 26.12.2024 представником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» заявлено вимогу про стягнення зі ОСОБА_1 понесених судових витрат (т. 1 а.с. 188).

Окрім того, у поданій апеляційній скарзі товариством заявлено вимогу про стягнення витрат понесених в суді першої та апеляційної інсианцій у розмірі 87 816,80 грн (т. 4 а.с. 76 зворот).

На підтвердження понесених ним витрат надано договір № 17/24 від 02 грудня 2024 року про надання правничої допомоги укладений між Марценюк Л.А. та товариством.

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу у справі № 364/893/24, за позовом ОСОБА_1 , до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» про внесення змін до договору оренди землі, в обсязі та на умовах пепедбачених цим договором (т. 1 ст. 192).

Відповідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги 17/24 від 02.12.2024 сторони узгодили обсяг наданих послуг, і загальний розмір винагроди за надані відповідно до договору послуги сторони фіксують в актах виконаних робіт.

Згідно п. 1 акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 17/24 від 02.12.2024 щодо надання професійної правичої допомоги у справі № 364/893/24, адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: складання відзиву на позовну заяву - 25 000,00 грн., учассь у судовому розгляді справ в суді - 5 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 864980 від 24.12.2024 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» сплатило Марценюк Л.А. 30 000,00 грн за надання правничої допомоги згідно договору 17/24 від 02.12.2024.

Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України).

Перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) у апеляційному порядку унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного перегляду є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судового збору та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Апеляційний суд, враховуючи заяву позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» з 87 816,80 грн. до 15 000,00 грн. Витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн є співмірними із складністю справи, а відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення, у зв`язку з чим частково задовольняє заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» подану представником - адвокатом Марценюк Л.А. про стягненя судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 270, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність», подану предстаником - адвокатом Марценюк Лесею Анатоліївною, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Єдність» (, адреса: 09301, Київська область, Білоцерківський район, смт. Володарка) витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 15 000,00 гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна