П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 752/12319/24

Провадження №22-ц/824/15352/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 26 листопада 2025 року

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року, ухваленого у складі судді Кордюкової Ж.І., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2006 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/4866/16 від 08.09.2016.

Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/4866/16 від 08.09.2016 діти залишилися проживати разом з матір`ю, але він піклувався про них, надавав кошти на їх утримання.

В листопаді 2016 року відповідач народила дочку ОСОБА_5 - ОСОБА_6 від іншого чоловіка. Як стало відомо з повідомлення МЗС України, відповідач мало приділяла уваги дитині, а на підставі отриманих результатів психологічної експертизи відповідача, вона тимчасово позбавлена права опіки в частині визначення місця проживання дочки та її медичного обслуговування.

Їх спільні сини були занедбані, не отримували належного харчування, постійно хворіли, потребували серйозного лікування, а тому він не міг залишати їх з відповідачем.

До переїзду в м. Житомир діти не відвідували будь-яких навчально - вихованих закладів. До десяти років старший син ОСОБА_7 не розмовляв, ніде не навчався. Менший син ОСОБА_8 часто хворів.

Він та його батьки приклали максимум зусиль для лікування дітей, яке тривало два роки, щоб вивести дітей з того стану, в якому вони перебували. Сини були під постійним наглядом його та його батьків, що дало позитивні результати.

Відповідач зовсім не приділяла уваги вихованню дітей, не опікувалась їх долею, не дбала про їх здоров`я, не займалась їх доглядом.

Відповідач не цікавилась життям дітей з того часу, як він забрав їх до м. Житомир та повністю усунулася від піклування про синів, їх утримання та виховання.

З 2017 року діти постійно проживають з ним та його батьками у м. Житомир, де їм створені нормальні життєві умови. Сина ОСОБА_7 довелось серйозно лікувати, вчити говорити, читати, постійно з ним займатися. Він повністю утримає дітей, опікується їх інтересами, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. Лише у 2019 році діти пішли до школи, ОСОБА_9 було вже 10 років.

Сини добре навчаються, приймають участь в олімпіадах, займаються спортом. ОСОБА_10 був відзначений в художніх конкурсах. Діти нагороджені похвальними листами та дипломами. Син ОСОБА_7 закінчив з відзнакою заклад «Художня школа імені Віктора Шкуринського» Житомирської міської ради, нагороджений медаллю Лауреат фестивалю «Розстріляна молодість». Також ряд відзнак має і молодший син ОСОБА_8 .

Відповідач не цікавиться життям дітей, не дбала і не дбає про їх нормальне існування, не піклується про фізичний і духовний розвитку. Вона зовсім не спілкується з синами, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.09.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

26.09.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю та тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Суд вважав, що позивач не надав суду доказів, які беззаперечно підтверджували винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Позивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, та як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дітей на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з матір`ю, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

Суд вважав, що позбавлення матері батьківських прав не змінить життя дітей на краще.

Суд врахував, що відповідач є матір`ю дочки, з якою проживає в Німеччині, куди виїхала після початку військового вторгнення на територію України. суд вважає, що саме лише перебування відповідачки за кордоном не свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не з`ясував повною мірою фактичного самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків, зокрема відсутність контакту матері і дітей.

Вказує, що діти висловили небажання підтримувати зв`язок з матір`ю у судовому засіданні та просили позбавити її батьківських прав.

Також вказував, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги факти переказу коштів на утримання дитини, та покази свідків зі сторони відповідача проігнорувавши покази свідків зі сторони позивача.

Зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про участь матері у вихованні дітей, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Романов І.П. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 адвокат Чепура М.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.09.2016 у справі №752/4688/16 розірвано шлюб, зареєстрований 01.09.2006, між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 . Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_11 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частка від усіх видів його заробітку (доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.03.2016 і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.

Відповідно до довідки навчально-реабілітаційного центру №22 Оболонського району від 16.01.2025 ОСОБА_3 дійсно навчався у Санаторній школі - інтернаті І-ІІ ступенів №22 Оболонського району м. Києві з 01.09.2015 по 01.03.2018.

24.01.2017 ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_12 .

Відповідно до відповіді Міністерства закордонних справ від 21.08.2023 прибуття до Німеччини ОСОБА_2 було подано документи для зарахування малолітньої ОСОБА_13 до місцевої школи. Водночас керівництво навчального закладу неодноразово звертало її увагу, що невідвідування дитиною школи без поважних причин суперечить чинному німецькому законодавству і може слугувати підставою для вжиття з боку соціальних служб відповідних заходів. Зазначені попередження були проігноровані. Керівництво школи звернулося до Служби у справах захисту дітей міста Майнц з повідомленням про факти порушення ОСОБА_2 правил навчального закладу. 10.03.2023 Службою у справах захисту дітей міста Майнц було подано відповідний позов до суду. Також на підставі психологічної експертизи ОСОБА_2 судом було прийнято рішення щодо тимчасового позбавлення її права опіки в частині визначення місця проживання дочки та її медичного обслуговування.

Відповідно до акту проживання особи за місцем реєстрації №15 від 16.02.2024, складеного заступником директора ПП «ЖРЕП-8», паспортистом та інспектором з кадрів, ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними без реєстрації проживають ОСОБА_3 , 2007 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 9-В класу ліцею №7 м. Житомира ім. В. Бражевського, наданої директором ліцею та класним керівником, ОСОБА_10 навчається в ліцеї з 2019 року. За період навчання опанував програмний матеріал на високому рівні. Зарекомендував себе здібним учнем, на уроках зосереджений, швидко охоплює суть матеріалу, легко відтворює, вміє порівнювати, узагальнювати, часто пропонує оригінальні рішення, володіє достатнім запасом слів. Захоплюється предметами гуманітарного напряму. Систематично працює над підвищенням свого інтелектуального рівна. В 2023 році брав участь у міській олімпіаді з англійської мови, зайняв 3 місце. Захоплюється дизайном, створює власні брошури. Відвідує художню школу, має персональні виставки. Батько, бабуся та дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Матері в школі не було жодного разу, не цікавилась успіхами сина і в телефонному режимі. ОСОБА_7 досягає високих успіхів у навчанні, незважаючи на відсутність матері у виховному та освітньому процесах.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 5-В класу ліцею № 7 м.Житомира ім. В.Бражевського, наданої директором ліцею та класним керівником, ОСОБА_16 навчається в ліцеї з 2019 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Володіє навчальним матеріалом на високому рівні. Виявляє зацікавленість до навчання. Рівень розвитку пам`яті відповідає віку, добре запам`ятовує та відтворює матеріал. Виявляє логічне та творче мислення. Має здібності до вивчення предметів математичного та мовно-літературного циклу. На уроках завжди уважний, старанно виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток, відвідує спортивну секцію боксу. Багато читає. Батько, бабуся й дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Мами в школі не було жодного разу. Іларіон досягає високих успіхів у навчанні, незважаючи на відсутність матері у виховному та освітньому процесах.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних квитанцій ОСОБА_17 у період з січня 2021 року по березень 2024 року перераховувала грошові кошти ОСОБА_18 .

Відповідно до довідки від 03.01.2025 ОСОБА_19 у період з 01.01.2023 по 31.12.2024 перераховував грошові кошти ОСОБА_15 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.03.2025 №372 виконавчий комітет Житомирської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_20 відносно неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо дітей, неможливість змінити поведінку матері у кращу сторону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про необґрунтованість позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Крім цього, суд встановив, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей, надає матеріальну підтримку та докладає зусилля для того, щоб налагодити стосунки дітьми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що мати не втратила інтересу до дітей та зацікавлена у прийнятті участі в житті дітей, бажає подальшого спілкування, цікавиться його життям, навчанням та іншими питаннями, а відтак бере участь у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що діти висловили небажання підтримувати зв`язок з матір`ю у судовому засіданні та просили позбавити її батьківських прав, є необґрунтованими оскільки безумовно, діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що стосуються їх інтересів. Водночас право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна