ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Суми

Справа №591/8647/24

Номер провадження 22-ц/816/1132/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивачка ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рішки Діни Сергіївни

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2024 року, ухваленого в складі судді Ніколаєнко О. О., у м. Суми,

у с т а н о в и в:

У серпні 2024 року адвокат Кузнецов А. С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/972/23 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 8 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття на користь матері ОСОБА_2 . Однак, донька сторін - ОСОБА_5 з 01.07.2024 року по теперішній час проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні, а мати дитини виїхала з молодшою донькою за межі України. Зважаючи на вищезазначене, стягнення на користь матері аліментів на доньку ОСОБА_6 після 01.07.2024 р. суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, а тому стягнення аліментів на ОСОБА_6 має бути припиненим. Оскільки одна дитина проживає з матір`ю, а інша з батьком, наявні підстави для стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням наведеного, просить звільнити від сплати аліментів за рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/972/23 від 14 березня 2023 року ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 з 01.07.2024 р., змінивши стягнення аліментів за цим рішенням та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_2 , починаючи з 01.07.2024 р. та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.07.2024 р. на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Звільнено з 07.08.2024 ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , які стягуються за рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/972/23 від 13 березня 2023 року, змінивши розмір стягнення аліментів за цим рішенням та вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 07.08.2024 р.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2024 р. і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням першої інстанції, відповідачка ОСОБА_2 в особі представника адвоката Рішки Д.С. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про припинення стягнення аліментів, з урахуванням того, що донька сторін не виявила бажання постійно проживати з татом, оскільки планує поїхати до мами за кордон.

Не погоджується з тим фактом, що дитина почала проживати з батьком з 07.08.2024 р. та перебувати з цього періоду доньки ОСОБА_3 на його утриманні.

Стверджує, що за спірний період позивач фактично аліменти на утримання старшої доньки не сплачував.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузнєцова А.С. вважає, що суд першої інстанції надав належні оцінку обставинам та доказам, які були наявні в матеріалах справи, та прийшов до законного та обґрунтованого висновку, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати , пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2023 р. у справі № 591/972/23 (а.с.6-7).

Мають спільних дітей доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2024 року у справі №591/972/23 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття на користь матері ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виїхала за межі України (а.с.29).

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 01.11.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала з території України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 виїхала, а 27.08.2024 року в`їхала на територію України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала за межі території України (а.с.41).

Згідно скріншоту 11.12.2024 року на картковий рахунок відповідача Зарічним ВДВС в м. Суми зараховано кошти в сумі 13750,00 грн. за виконавчим листом № 591/972/23 (а.с.50).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, встановлено факт проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти на дитину, і це є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини 2 статті 197 СК України може бути підставою для звільнення позивача, як платника аліментів, від сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З наведеного вбачається, що наведені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів. При цьому, у кожній конкретній справі, суд виходячи із фактичних обставин справи, з`ясовує обставини, які можуть слугувати підставою для звільнення платника від сплати аліментів.

Водночас, у кожній справі слід дотримуватися балансу найкращих інтересів дитини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, яка переглядається, установлено, що старша донька сторін ОСОБА_9 з серпня 2024 року проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, а не з матір`ю, на користь якої стягуються з батька аліменти на утримання дочки.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд передчасно вирішив питання про припинення стягнення аліментів з позивача та, що дочка сторін не виявила бажання постійно проживати з батьком і має намір поїхати до мами за кордон, не є такими, що заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Що стосується періоду, з якого позивача звільнено від сплати аліментів на користь відповідачки, то суд першої інстанції , врахувавши те, що 08.08.2024 року відповідачкою у справі було перетнуто кордон, залишивши проживати дочку з батьком, обґрунтовано визначив дату - 07.08.2024 р., саме з цієї дати старша дитина сторін залишилась проживати з батьком і перебувати на повному його матеріальному забезпеченні.

На спростування зазначеного відповідачка не надала доказів.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Поряд з цим, у запереченні на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Кузнєцов А. С. ставить питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 2000 гр.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частинами 3-5 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному суді правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Кузнєцовим А.С. на підставі укладеного Договору про надання правничої допомоги №2024-13/08-с від 13 серпня 2024 року, Додаткової угоди до договору від 13 серпня 2024 року та Ордеру №1071359 від 17 жовтня 2025 року.

Із наданого адвокатом Кузнєцовим А. С. актом виконаних робіт №2024-13/08-с від 10.11.2025 р. вбачається, що у період з жовтня по 10 листопада 2025 року були надані позивачу наступні юридичні послуги за Договором:

- ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги у справі, консультація - 1 година;

- опрацювання нормативно-правової бази та актуальної судової практики, що регулюють спірні правовідносини, складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 години 30 хвилин.

Відповідно до платіжної інструкції № ВС25-5К95-КМНМ-7РВА від 10.11.2025 ОСОБА_1 сплачено адвокату Кузнєцову А. С. за надання послуг за договором у розмірі 2000 грн.

Ураховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, розгляд справи судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без виклику сторін, колегія суддів вважає, що заява представника позивача адвоката Кузнєцова А.С. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, а понесені позивачем витрати підлягають компенсації за рахунок відповідачки ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рішки Діни Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов