ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 644/9739/24

провадження № 22-ц/818/4043/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року у складі судді Попової В.О.-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Банк» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 99 860 грн 05 коп станом на 09.09.2024, з яких: за кредитним договором № 901 від 24.02.2020 в розмірі 47 080 грн 28 коп.; за кредитним договором № 301 від 21.10.2020 в розмірі 15 446 грн 86 коп.; за кредитним договором № 601 від 24.06.2021 в розмірі 37 332 грн 91 коп. Крім того просить судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладені: 24.02.2020 кредитний договір № 901, згідно якого позичальнику видано кредит у сумі 32 600 грн 00 коп.; 21.10.2020 кредитний договір № 301 згідно якого позичальнику видано кредит у сумі 20 000 грн 00 коп.; 24.06.2021 кредитний договір № 601, згідно якого позичальнику видано кредит у сумі 29 600 грн 00 коп. У зв`язку з тим, що відповідач кредитні зобов`язання належним чином не виконує довготривалий строк, станом на 09.09.2024 утворилась заборгованість: за кредитним договором № 901 від 24.02.2020 в розмірі 47 080 грн 28 коп., з яких 32 522 грн 92 коп. заборгованість за кредитом, 14 557 грн 36 коп. заборгованість за процентами; за кредитним договором № 301 від 21.10.2020 в розмірі 15 446 грн 86 коп., з яких 7 333 грн 85 коп. заборгованість за кредитом, 1 грн 59 коп. заборгованість за процентами, 8 111 грн 42 коп. заборгованість за комісією; за кредитним договором № 601 від 24.06.2021 заборгованість в розмірі 37 332 грн 91 коп., з яких 22 313 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 5 грн 20 коп. заборгованість процентами, 15 013 грн 84 коп. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості склала 99 860 грн 05 коп., яку до теперішнього часу відповідач добровільно не сплатив, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ «ПУМБ», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитними договорами, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість: за кредитним договором № 901 від 24.02.2020 в розмірі 47 080 грн 28 коп., з яких 32 522 грн 92 коп. заборгованості за кредитом, 14 557 грн 36 коп. заборгованість процентами; за кредитним договором № 301 від 21.10.2020 в розмірі 7 335 грн 44 коп., з яких 7 333 грн 85 коп. заборгованості за кредитом, 1 грн 59 коп. заборгованість процентам; за кредитним договором № 601 від 24.06.2021 в розмірі 22 319 грн 07 коп., з яких 22 313 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 5 грн 20 коп. заборгованість процентами, всього 76 734 грн 79 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 861 грн 43 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі - надавши відповідачу кредитні кошти в обумовленому розмірі, однак, відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, в наслідок чого за ним обліковується прострочена заборгованість за Договором № 901 від 24.02.2020 в розмірі 47 080 грн 28 коп, за кредитним договором № 301 від 21.10.2020 в розмірі 7 335 грн за кредитним договором № 601 від 24.06.2021 в розмірі 22 319 грн . Проте позов підлягає задоволенню частково, оскільки до зазначеної заборгованості безпідставно включена заборгованість по комісії, умова про сплату якої відповідно до вимог закону « Про споживче кредитування» є нікчемною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не правильно встановив обставини у справі та невірно застосував норми матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що не погоджується із розміром стягнутого боргу, через застосування позивачем завищеного розміру відсоткової ставки нарахування відсотків, через наявність прострочення внесення платежів всупереч п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та ненадання позивачем відомостей в розрахунках боргу про суми погашеного боргу окремо за комісією, неустойкою та відсотками за ст. 625 ЦКУ протягом строку кредитування, які мають бути враховані в розмір боргу, що стягується за рішенням суду. Оскільки кредит повертається частинами - щомісячними платежами, позивач повинен був надати розрахунок заборгованості за кожним щомісячним платежем позивачем, чого ним зроблено не було. Розрахунки позивача не є первинними бухгалтерськими документами які доводять наявність боргу та його заявлений розмір. Позивач повинен був надати до суду документи, що відображають рух грошових коштів по рахунку та залишок грошових коштів на рахунку, після внесення платежів відповідачем (позичальником). Сума стягнутих грошових коштів, які були неправомірно списані позивачем з рахунку на погашення комісії, повинна бути врахована в суму погашення нарахованого та стягнутого боргу. При цьому, відомості про суми погашеного боргу позивачем не надано. Яку суму грошових коштів було списано банком на погашення комісії та неустойки протягом строку кредитування в матеріалах справи позивач не зазначив.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено ,що з матеріалів справи 24.02.2020 року ОСОБА_1 підписав Заяву №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. (а.с.7).

Підписанням цієї заяви відповідач підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування.

Відповідно до Заяви №901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого Банк зобов`язався відкрити відповідачу поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку із встановленим лімітом 7000 грн на строк 12 місяців, а ОСОБА_1 , зобов`язався повернути позичені кошти зі сплатою процентів у розмірі 47.88% ( а.с. 7 ).

Даними довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №901 підтверджується, що станом на 24.02.2020 кредитний ліміт за цим договором становив 7000 грн та поступово збільшувався, 17.11.2020 року кредитний ліміт становив- 10 800, 18.03.2021 року 14 600 грн, 22.04.2021 року 20 600 грн, та 16.06.2021 року останній раз було збільшено до 32 600 грн (а.с.9).

Згідно розрахунку заборгованості відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконав, грошові кошти по договору № 901 не повернув, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 32 522.92 грн.

Також судом установлено, що 21.10.2020 року ОСОБА_1 підписав Заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб , за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 20 000 грн строком на 24 місяці з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних із встановленим розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99% (а.с.17).

Доданого до матеріалів справи меморіального ордеру вбачається, що позивач, надав кошти ОСОБА_1 в розмірі 20 000 грн. ( а.с. 19).

Згідно розрахунку заборгованості відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконав, грошові кошти по договору № 01 не повернув, в результаті чого утворилась заборгованість у розмір 15 446,86 грн.

Відповідно до Заяви №601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Банком було надано відповідачу споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 29 600 грн, строком на 24 місяці з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних із встановленим розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (а.с.24).

Доданого до матеріалів справи меморіального ордеру вбачається, що позивач, надав кошти ОСОБА_1 в розмірі 29 600,00 грн. ( а.с. 28).

Згідно розрахунку заборгованості відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконав, грошові кошти по договору № 601 не повернув, в результаті чого утворилась заборгованість у розмір 37332.91 грн.

Положеннями ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 1, 2 ст. 640 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено порушення відповідачем умов договорів, що виразилося у невиконанні кредитних зобов`язань протягом тривалого строку. Факти укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечувався. Водночас відповідач не надала жодних доказів спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, який узгоджується із умовами договору та виписками по рахунку, а також доказів належного виконання умов договорів. Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за таким договором є обґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13. 03.2025 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючого судді О.Ю. Тичкова

Суддів О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук