КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/2440/21
провадження №22-з/824/1561/2025
УХВАЛА

01 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., Журби С.О., Писаної Т.О., розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету, Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «РК Траєкторія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд», третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності,

установив:

В провадженні Київського апеляційного суду знаходиться дана справа.

26 листопада 2025 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

У вказаній заяві позивач просив суд:

- зупинити продаж арештованої квартири АДРЕСА_1 в рамках виконавчих проваджень НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року та НОМЕР_2 від 14 серпня 2025 року;

- заборонити приватному виконавцю Юхименко О.Л. та приватному виконавцю Лановенко Л.О. вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у рамках виконавчих проваджень НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року та НОМЕР_2 від 14 серпня 2025 року;

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року вказаний вище позов було задоволено та визнано за ОСОБА_1 права власності на 1/2 та 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 .

Підставою для задоволення позову стало те, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на майнові права на вказану квартиру перейшли до її чоловіка, ОСОБА_1 , якому належать 1/2 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право власності від 21 серпня 2019 року (як частка у праві спільної сумісної власності, на майно набуте подружжям за час шлюбу), та 1/6 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21 серпня 2019 року, її дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій належить 1/6 майнових прав на квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2019, та матері, ОСОБА_3 , якій належать 1/6 майнових прав на квартиру.

При цьому, за життя ОСОБА_4 сплатила згідно з графіком 99% вартості майнових прав на квартиру у будинку, що наразі вже введено в експлуатацію.

Решту ж вартості квартири було внесено позивачем на депозитний рахунок приватного нотаріуса.

Однак ні Національний авіаційний університет, ні інші відповідачі, незважаючи на численні звернення до них Позивача, так і не передали останньому документи, необхідні для реєстрації за ними права власності на спірну квартиру, зокрема: акт прийому-передачі квартири, довідку про оплату в повному обсязі вартості квартири, технічного паспорту на квартиру та не визнали їх прав власності на цю Квартиру.

Разом з тим, після винесення зазначеного рішення та подання апеляційної скарги на нього виникли обставини, які свідчать про істотні ризики ускладнення чи унеможливлення виконання цього рішення суду, які змушують позивачів звернутись до суду із цією заявою про забезпечення позову.

Так, 24 червня 2025 року за ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРО-БУД» державним реєстратором Воловиченко В.В. на підставі рішення №79651989 від 27 червня 2025 року було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Тобто, за ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРО-БУД» 24 червня 2025 року було зареєстровано право власності на квартиру, що є предметом спору по справі №760/2440/21, і право власності на яку було визнано за позивачами згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року.

Держаним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРО-БУД» на цю квартиру на підставі наступних документів: додаткової угоди, серія та номер: 1, виданої 21 червня 2021 року, видавник: договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 760, виданий 24 травня 2021 року, видавник: акт приймання-передачі, серія та номер: бн, виданий 11 березня 2025 року, видавник: інший тип договору, довідки (ВИПИСКИ) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва, серія та номер: 11/02.25-3, виданий 11 лютого 2025 року, видавник; ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ»; документ, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, довідка про оплату сто відсотків майнових прав, серія та номер: 11/03.25-1, виданий 11 березня 2025 року, видавник: ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ»; інший тип договору, договір про передачу частини функцій замовника на будівництво житлового будинку, серія та номер: 130/20, виданий 17 січня 2012 року, видавник: інший тип договору, Договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони), серія та номер: бн, виданий 20 травня 2019 року, видавник: акт приймання-передачі, серія та номер: бн, виданий 17 червня 2019 року, видавник: Акт приймання-передачі об`єктів до Договору відступлення прав та обов`язків (заміну сторони).

Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових №433236051 від 27 червня 2025 року, копія якого додається та була отримана позивачем від нотаріуса.

Вважає, що відповідач ТОВ «РК ТРАЄКТОРІЯ» не лише безпідставно оскаржив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, але й незаконно видав документи, на підставі яких право власності на квартиру, що є предметом спору №760/2440/21 і право власності на яку було визнано за позивачами, як спадкоємцями особи, яка оплатила її ще у 2014 році, було зареєстровано за ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРО-БУД», що не є учасником вказаної справи.

Більше того, 01 липня 2025 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано вже за ТОВ «Т ІНВЕСТ».

Така реєстрація була здійснена на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1399, посвідченого 01 липня 2025 року, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деребера Т.О.

Зазначене підтверджується інформаційною довідкою №437055597 від 28 липня 2025 року.

Однак на цьому незаконні дії з квартирою не завершились. Позивачу стало відомо, що спірну квартиру АДРЕСА_4 було виставлено на торги у рамках виконавчих проваджень, відкритих щодо ТОВ «Т ІНВЕСТ» як боржника, за яким було зареєстровано право власності на Квартиру.

Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження (посилання: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) щодо ТОВ «Т ІНВЕСТ» приватним виконавцем Юхименко О.Л. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року (стягувач - ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД»), а приватним виконавцем Лановенко Л.О. - відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 14 серпня 2025 року (стягувач - ОСОБА_5 ).

Після чого - накладено арешт на квартиру.

Водночас, згідно з даними ДП «СЕТАМ» (https://setam.net.ua/auction/583930) 04 листопада 2025 року квартиру було виставлено на торги у рамках зазначених виконавчих проваджень.

При цьому торги мають відбутись вже 04 грудня 2025 року.

Зазначає, що у разі вжиття заходів забезпечення, вдасться запобігти протиправному продажу спірної Квартири до вирішення апеляційної скарги ТОВ «РК Траєкторія» та ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року по справі №760/2440/21, та зберегти можливість виконання зазначеного рішення щодо визнання права власності на Квартиру за Позивачами у разі залишення його без змін.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 додано: свідоцтва про право власності та про право на спадщину за законом; витяг з Державного реєстру речових прав від 27 червня 2025 року; Інформація з ДРРП щодо квартири від 28 липня 2025 року; Інформація з Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо ТОВ «Т Інвест», на яке перереєстрували квартиру; Інформація з сайту ДП СЕТАМ щодо продажу квартири; Інформація з сайту ДП СЕТАМ про продаж квартири; Інформація з Опендатабот щодо наявного нерухомого майна ТОВ «Т Інвест»; Роздруківка даних щодо приватного виконавця Юхименко О. Л.; Роздруківка даних щодо приватного виконавця Лановенко Л.О.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З огляду на зазначене, заяву подано з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи за правилами ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, предметом позову є визнання права власності, і рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, яке є предметом даного апеляційного перегляду, позов задоволено та визнано за ОСОБА_1 права власності на 1/2 та 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 .

Зазначене рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку ТОВ «РК Траєкторія» та ТОВ «Альфа-Капітал-Буд».

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо визнання права власності, заявник обґрунтовано зазначив, що наявна беззаперечна можливість в будь-який момент розпорядитися вказаним майном, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача.

Отже, із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відповідачі мають можливість розпорядитись спірною квартирою в будь-який час.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині заява про забезпечення задоволенню не підлягає, оскільки саме по собі накладення арешту на квартиру зупиняє продаж арештованої квартири та забороняє вчиняти з квартирою будь-які дії.

Питання застосування зустрічного забезпечення судом не вирішується, з огляду на те, що обов`язкових підстав застосування зустрічного забезпечення, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку не встановлено.

Керуючись ст. 149, 150, 152, 153, 261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана