Справа № 129/2996/24
Провадження № 22-ц/801/2277/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуСправа № 129/2996/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №129/2996/24 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її адвоката Задніпровської Світлани Василівни на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року,яку постановив суддя Капуш І.С.у Гайсинському районномусуді Вінницької області, повний текст складено 15 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

18 жовтня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30 січня 2025 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що в підготовчому судовому засіданні всі учасники справи повідомили про надання всіх доказів на обґрунтування позовних вимог та просили справу призначити до судового розгляду.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року в задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_1 адвоката Задніпровської С.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки в порядку підготовки справи до судового розгляду суддею проведені всі необхідні передбачені ст.ст.197, 198 ЦПК України процесуальні дії, до закриття підготовчого провадження в справі сторони заявили про долучення всіх необхідних доказів, клопотань про призначення експертизи не заявляли, доказів поважності пропуску строку для подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи суду не надано, тому для розгляду справи в розумні строки та забезпечення рівних прав сторін, в задоволенні клопотань про встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи від 05 червня 2025 року необхідно відмовити.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та її адвокат Задніпровська С.В.подали апеляційну скаргу, оскільки вважають її незаконною, є такою, що порушує принцип повноти та всебічності судового розгляду. Відмова у встановленні додаткового строку на подання доказів суперечить ЦПК України та позбавило позивача права на справедливий судовий розгляд. Просили скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зобов`язати суд першої інстанції повторно розглянути клопотання та задовольнити їх.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки в порядку підготовки справи до судового розгляду суддею проведені всі необхідні передбачені ст.ст.197, 198 ЦПК України процесуальні дії, до закриття підготовчого провадження в справі сторони заявили про долучення всіх необхідних доказів, клопотань про призначення експертизи не заявляли, доказів поважності пропуску строку для подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи суду не надано, тому для розгляду справи в розумні строки та забезпечення рівних прав сторін, в задоволенні клопотань про встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи від 05 червня 2025 року необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Однією із засад судочинства в силу приписів ст.129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України: сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі №175/957/19.

Пунктами 7, 10, 19 статті 197 ЦПК України, встановлено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 05 грудня 2024 року на 10:30 год.

18 жовтня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з протоколу судового засідання №3740447 від 05 грудня 2024 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача ОСОБА_1 , на 30 січня 2025 року на 14:00 год.

30 січня 2025 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також подано клопотання про виклик свідків.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 04 березня 2025 року на 15:00 год.

Ухвала суду мотивована тим, що в підготовчому судовому засіданні всі учасники справи повідомили про надання всіх доказів на обґрунтування позовних вимог та просили справу призначити до судового розгляду.

Відповідно до протоколу судового засідання №4146939 від 04 березня 2025 року, судом були допитані свідки, розгляд справи було відкладено на 03 квітня 2025 року на 15:00 год.

Згідно з довідки від 03 квітня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відпусткою судді на 05 червня 2025 року на 15:00 год.

05 червня 2025 року сторона позивача заявила клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що їм невідома позиція відповідача, щодо вартості спірного транспортного засобу.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що у поданому відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В подальшому судові засідання неодноразово відкладалась.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року в задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_1 адвоката Задніпровської С.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ані у позовній заяві від 25 вересня 2024 року, ані в клопотаннях від 05 червня 2025 року позивач, всупереч частині 4 статті 83 ЦПК України, письмово не повідомила суд та не зазначила доказ, який не може бути нею подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання доказу.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13 квітня 2021 року в справі №909/722/14, від 27 червня 2023 року у справі № 910/161/181/18 та інші).

Виходячи із наведеного та з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_1 адвоката Задніпровської С.В. про встановлення судом додаткового строку для забезпечення доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сама по собі відмова у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку не свідчить про упереджене ставлення до заявника або про надмірний формалізм зі сторони суду. Формалізм у процесі є допустимим явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процедури розгляду справи, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення. З урахуванням наведених вище обставин та поведінки сторони позивача при реалізації своїх процесуальних прав, колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій не було допущено надмірного формалізму, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі №753/25081/21.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv.UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її адвоката Задніпровської Світлани Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Копаничук С.Г.

Матківська М.В.