У Х В А Л А

20 листопада 2025 року м. Київ

Справа №362/82/20

Провадження: № 22-ц/824/17021/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді - Верланова Сергія Миколайовича,

в с т а н о в и в :

В провадженні Київського апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кравченко Л. М., за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідльністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

20 листопада 2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відвід судді Верланова С. М., яка обгрунтована тим, що суддя Верланов С. М., перебуваючи у складі колегії суддів Київського апеляційного суду у справі №2605/18536/12, постановою від 14 лютого 2019 року незаконно поновив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що колегія суддів у складі Савченка С. І., Верланова С. М. та Мережко М. В. дійшла висновку про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа на момент звернення ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу його дубліката. Водночас, заявниця вважає, що такий висновок є юридично необґрунтованим і спростовується матеріалами справи. Зокрема, колегія суддів не здійснила належної перевірки обґрунтування причин пропуску строку у період після набуття рішенням Оболонського районного суду м. Києва законної сили, тобто, з 13 жовтня 2013 року. Суд також не дав оцінки, яким чином права вимоги повернулися до ПАТ «Дельта Банк» після їх попереднього відчуження, що, на її думку, є істотним порушенням принципів правової визначеності та захисту права власності. ОСОБА_1 підкреслює, що діями суддів, зокрема, Верланова С. М. , було порушено положення статті 41 Конституції України, яка гарантує непорушність права власності, а також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок цього, на її переконання, відбулося незаконне відчуження майна ОСОБА_2 , що підірвало її довіру до судді Верланова С. М.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , адвокат Кушнір О. П. в інтересах ОСОБА_2 підтримали заявлений ОСОБА_1 відвід, з викладених у ньому підстав.

Адвокат Щербак Є. М. в інтересах ТОВ «ФК Інвест кредо» заперечував проти заяви ОСОБА_1 та вважав її необґрунтованою.

Перевіривши доводи, викладені у заявах про відвід Верланова С. М. , колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення таких заяв з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 2-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об`єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилом ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин, сам по собі факт участі судді Верланова С. М. у складі колегії, яка ухвалювала рішення про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2605/18536/12 від 14 лютого 2019 року, не може свідчити про упередженість чи зацікавленість судді. Участь судді у складі колегії в іншому судовому розгляді в тих самих правовідносинах не є доказом формування суддею наперед визначеної позиції або впливу такої позиції на подальший розгляд справи. Також, відсутні докази, які б підтверджували, поза процесуальне спілкування судді Верланова С. М. з іншими учасниками справи, які на думку заявниці стали причиною відчуження майна.

Отже, заявлені доводи не містять правових та фактичних підстав, які б у розумінні закону могли поставити під сумнів безсторонність судді чи свідчили про його особисту зацікавленість у результатах розгляду.

Крім того, спростовуючи доводи, викладені у заяві про відвід, необхідно зазначити, що за своєю суттю заява ОСОБА_1 фактично зводиться до оспорювання постанови Київського апеляційного суду, ухваленої в іншому судовому провадженні. Водночас, зазначена постанова набрала законної сили та не була предметом касаційного перегляду.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями повторно перевіряти чи переоцінювати рішення суду апеляційної інстанції, оскільки це прямо належить до компетенції суду касаційної інстанції. Тому наведені заявницею доводи щодо незаконності постанови апеляційного суду виходять за межі предмета розгляду заяви про відвід і не можуть слугувати підставою для сумніву в неупередженості судді Верланова С. М.

Ураховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верланова С. М. слід відмовити.

Керуючись ст. 36-37, 39-40, 44, 368 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верланова Сергія Миколайовича. залишити без задоволення.

Продовжити розгляд справи в тому ж складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура