ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого користування,

встановила:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із цим позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справа надійшла в провадження судді Анапріюк С.П.

01.12.2025 позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт та внести до відповідного реєстру відомості про накладення арешту на автомобіль марки Subaru Forester, 2005 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_5 , разом з яким вони за усною домовленістю з ОСОБА_2 погодили продаж транспортного засобу марки SUBARU FORESTER. На підставі наданого доручення від імені продавця інтереси власника майна ОСОБА_5 мав представляти ОСОБА_2 .

За усною домовленістю між ними ОСОБА_2 забрав автомобіль номерний знак НОМЕР_1 у родини ОСОБА_6 та зобов`язався привести автомобіль до ладу (мийка та хімчистка салону), виправити помилку у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, підшукати відповідного покупця на авто та продати його від імені ОСОБА_5 .

Певний час ОСОБА_2 дотримувався умов домовленості з родиною ОСОБА_6 , привів автомобіль до ладу (помив, зробив хімчистку салону), виправив помилку допущену у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Однак, через деякий час ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок, не повідомляє інформації щодо можливості продажу авто, на дзвінки та повідомлення не відповідає, автомобіль власнику не повертає.

21 лютого 2024 року ОСОБА_5 заявою, що посвідчена державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. та зареєстрована у реєстрі за № 622, скасував довіреність, видану на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвою А.В.

Водночас, після скасування довіреності автомобіль власнику не повернуто.

Після скасування довіреності автомобіль власнику повернуто не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті автомобіль марки SUBARU FORESTER успадкований його дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 намагалася у телефонному режимі повідомити ОСОБА_2 про скасування довіреності та необхідність повернути авто та правовстановлюючий документ на нього, однак відповідач на дзвінки не відповідав. Позивач неодноразово письмово зверталася до ОСОБА_2 (засобами Viber та Укрпошта) з вимогою про повернення автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, обґрунтовуючи її тим, що довіреність, яка була видана її чоловіком скасована, у зв`язку з неналежною поведінкою ОСОБА_2 і наполягала на негайному поверненні авто. Реакції ОСОБА_2 на письмові звернення позивача не було.

Зважаючи на це, ОСОБА_1 звернулася до Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На підставі її заяви проведена відповідна перевірка та встановлено, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає за відсутності кримінального правопорушення.

Наразі ОСОБА_2 не повернув автомобіль законним власникам.

У зв`язку із порушенням законних прав ОСОБА_1 як власника успадкованого нею після смерті чоловіка майна, вона змушена звернутися до суду із позовною заявою про витребування майна та повернення його власнику.

Позивач вважає, що невжиття заходів щодо забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим з метою забезпечення позову вважає необхідним накладення арешту на цей автомобіль.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У цій справі суд встановив, що між сторонами виник спір, предметом якого є витребування майна та повернення його власнику.

Також суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 є спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_5 , зокрема 1/2 частини рухомого майна у праві власності на транспортний засіб марки Subaru, модель Forester, код типу тз 1 легковий, тип тз кузова універсал загальний, рік випуску 2005, колір чорний, номер кузова НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , дата реєстрації 01.03.2023.

10.09.2025 ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 вимогу про повернення їй транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Сторони не досягли згоди щодо питання повернення цього майна мирним шляхом.

З огляду на це суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, зокрема, у достатній обґрунтованості припущення позивача про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому суд враховує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

На думку суду, накладення арешту на спірний транспортний засіб у достатній мірі унеможливить вчинення дій відносно вказаного об`єкта рухомого майна.

При цьому суд бере до уваги, що застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися цим майном.

Враховуючи збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку про те, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне авто не завдасть настільки істотних наслідків для усіх зацікавлених осіб, ніж якщо такі заходи не будуть вжиті.

Головну передумову для вжиття заходів забезпечення позову забезпечення виконання рішення суду у цьому випадку суд розуміє так, що незастосування таких заходів може позбавити сенсу звернення позивача до суду з позовом, на забезпечення якого подана ця заява, навіть за умови його задоволення та матиме наслідком порушення права позивача, в той час як застосування заходів забезпечення позову може запобігти порушенню прав всіх заінтересованих осіб.

Крім того, у випадку встановлення відсутності підстав для задоволення позову вжиті судом заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданих, вкрай негативних наслідків для інших осіб, оскільки, встановивши такі обставини, суд може скасувати вжиті ним заходи забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Суд враховує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи та полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Звертаючись з цією заявою позивач обґрунтував імовірність утруднення ефективного захисту або поновлення порушеного чи оспореного права у разі невжиття таких заходів з урахуванням предмета позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість припущення заявника про високу імовірність відчуження відповідачем земельної ділянки, що ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Суд з`ясував обсяг позовних вимог, а також встановив відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявниця, позовним вимогам.

З огляду на це суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд констатує, що застосування заходів забезпечення позову у спірному випадку є необхідним та є співмірним із заявленими вимогами, та не призведе до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Проаналізувавши викладені обставини, взявши до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів, зазначених представником заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Визначаючи вид забезпечення позову, який слід застосувати, суд вважає, що накладення арешту на майно, яке є предметом спору у справі, є необхідним та співмірним із заявленими позовними вимогами заходом.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 381/6800/25 (провадження № 2-з/381/42/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого користування.

Накласти арешт на транспортний засіб Subaru Forester, VIN НОМЕР_2 , колір чорний, номерний знак НОМЕР_1 , до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК