Справа № 505/3809/25
№ 2-н/505/223/2025
У Х В А Л А

27 листопада 2025 року суддя Подільського міськрайонного суду Одеської області Ващук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

встановила:

03 листопада 2025 року до Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої другої (1/4) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до дня досягнення дитиною повноліття.

Проаналізувавши матеріали заяви про видачу судового наказу вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

За змістом розділу ІІ ЦПК України, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.

Відповідно до ч.5 ст.183, ч.4 ст.184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у відповідному розмірі.

Таким чином, місце проживання дитини є істотною умовою для розгляду заяви про видачу судового наказу, тобто може вплинути на висновок суду про права та обов`язки заявника і боржника.

У заяві про видачу судового наказу заявник ОСОБА_1 зазначає, що неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні.

При цьому адресу свого фактичного проживання заявник зазначає АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно доданого до заяви витягу з реєстру територіальних громад від 23.10.2025 ОСОБА_3 , 20.10.2015 року з 22.03.2017 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Вказану адресу ОСОБА_1 зазначила в заяві, як зареєстроване її місце проживання.

З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника судом в порядку ч. 8 ст.187 ЦПК України здійснено запит до Єдиного демографічного реєстру щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 . За відомостями Єдиного державного демографічного реєстру особу за вказаними параметрами особу не знайдено.

Згідно відповіді ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, отриманої 26 листопада 2025 року, на запит суду від 05 листопада 2025року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Отже, заявниця та боржник разом з їхньою дитиною зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 183, ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у відповідному розмірі. Крім того, відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Отже, чинне законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному Законом порядку.

Також, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Зважаючи на те, що заявниця та боржник зареєстровані за однією адресою, є обґрунтовані підстави припустити, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів може звернутися як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , з якими проживає донька, що, вочевидь, суперечить меті і призначенню наказного провадження щодо стягнення аліментів та не відповідає вимогам ч. 5 ст. 183 СК України. Жодних доказів окремого проживання боржника і заявниці до матеріалів справи не надано.

При цьому суддя бере до уваги, що за змістом глави 15 СК України право на звернення до суду із позовом/заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку. Тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання та не ставиться в залежність ані від розірвання шлюбу, ані від перебування в фактичних шлюбних відносинах.

Таким чином, судом встановлено, що заявницею при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей порушені вимоги ст. 163 ЦПК України.

Як передбачено п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. При цьому тлумачення положень ст. 163 ЦПК України у системному зв`язку з положеннями статті 161 ЦПК України свідчить, що у наказному провадженні підлягають розгляду безспірні вимоги, формулювання яких відповідає положенням статті 161 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику, що згідно із ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст.161,165 ЦПК України, -

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої другої (1/4) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до дня досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ващук