Номер провадження: 22-ц/813/4624/25
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «ОЩАДБАНК» та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Косіциної В.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «ОЩАДБАНК»,-

встановив:

Короткий зміст скарги.

28 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватнового виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «ОЩАДБАНК», у якій скаржниця просила визнати протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження від 14.06.2023 року ВП №72032592; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження від 14.06.2023 року ВП №72032592 та похідні від неї постанови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

УхвалоюПриморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 рокускаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «ОЩАДБАНК» - залишено без задоволення.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що виконавче провадження відкрито із дотримання строків звернення рішення суду до примусового виконання, а виконавцем дотримано положення ст.24 Закону України «Про виконавче провадження, беручи до уваги факт того, що виконавець вжив достатніх заходів для повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2025 і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду від 13.02.2025 є незаконною та такою що винесена з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що приватним виконавцем вживаються заходи примусового виконання на території де проводяться активні бойові дії, а отже на спірні правовідносини розповсюджуються норми п.10-2 розділу «Прикінцевих положень» Закону України «Про виконавче провадження» в частині відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішень на території Херсонської міської територіальної громади у період, в який приватним виконавцем вчиняються, а саме: звернення до Херсонського міського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення нотаріуса щодо державної реєстрації права власності та накладення арешту на предмет позову - заборонено, адже вказанні дії відносяться до переліку примусових виконавчих дій, на підставі яких відбувається примусове виконання рішення суду в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження та здійснення заходів примусового виконання є не законними, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження та похідні від неї піддягають скасуванню.

В оскаржуваній ухвалі судом не наведено доказів того, що дублікати виконавчих листів видавались щодо інших боржників по справі, а не відносно скаржника.

Про те, що у виконавчому листі від 19.08.2014, який додано до матеріалів відсутні відмітка про те, що він є дублікат, зовсім не свідчить про те, що дублікати виконавчих листів, які видавалися на підставі ухвал Приморського районного суду м.Одеси від 17.12.2019 року та від 10.09.2015 року по справі №1522/24134/12 не були видані щодо скаржника, як боржника.

Отже висновки суду, про те що дублікати виконавчих листів видавались відносно інших боржників, а не відносно скаржника є ніщо інше, як припущення суду, що є грубим порушенням вимог ст.2, 76-80, 263 ЦПК України.

Зазначає, що відкриваючи виконавче провадження, приватному виконавцю було достеменно відомо, що скаржник не має реєстрації в м. Одеси та Одеській області, а також відсутнє будь-яке майно яке належало або належить скаржнику, а також в подальшому, при виконанні примусового виконання, приватний виконавець так і не встановив місце проживання та місце перебування боржниці.

Коли місце проживання, перебування боржника - фізичної особи не встановлено, відповідно до вимог п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу, але в порушення вимог закону, останній це не зробив.

Виконавчим округом, здійснення виконавчих дій приватним виконавцем є м.Одеса та Одеська область. Отже, відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходженням майна, що є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окрім порушення вимог п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець порушив вимог ст. 24 Закону, але судом першої інстанції вказані норми були проігноровані.

Є не зрозумілим джерело потрапляння у справу ухвал по справам №668/15668/ та 667/431/15 і яке вони мають відношення до предмету доказування.

Також скаржник вказує, що сума боргу в постанові про відкриття виконавчого провадження є меншою ніж зазначено у виконавчому листі.

Позиція учасників справи

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, приватний виконавець Цинєв В.О. та представник стягувача надали відзиви, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Вказують, що оскаржувана ухвала є законна, обґрунтована та належним чином вмотивована.

Щодо явки сторін.

Представник скаржника прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та представник стягувача з`явився до суду, вказані сторони надали свої пояснення.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання до судового засідання не з`явились, заяв про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року у справі №1522/24134/12, позовну заяву Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління ПАТ Ощадбанк задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк заборгованість у сумі 2 169 319, 82 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк витрати пов`язані з сплатою держмита в сумі 1 700 грн. та ІТЗ в сумі 120 грн.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року у справі №1522/24134/12 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року у справі №1522/24134/12, Приморським районний судом м. Одеси 19 серпня 2014 року було видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_4 . Встановлено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 30.10.2014 року.

У скарзі скаржник зазначає про те, що виконавчий лист, що виданий Приморським районним судом м. Одеси м. Одеси 19.08.2014 року вперше був пред`явлений до виконання 27.03.2015 року, тобто, поза межами строк, встановленого у виконавчому листі, проте суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 30.10.2014 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом

У ч.ч.1-2 ст.23 Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред`явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Тобто, звернення виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 є обставиною, за настання якої відбувається переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

23 жовтня 2014 року виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ) було пред`явлено до виконання до Приморського ВДВС ОМУЮ, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2014 року у ВП №45208201.

16 грудня 2015 року державним виконавцем Приморського ВДВС ОМУЮ прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №45208201), якою виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ) було повернуто стягувачу.

Про це також свідчить відповідна відмітка, скріплена печаткою Приморського ВДВС ОМУЮ на виконавчому листі Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ), копія якого була додана скаржником до скарги на дії державного виконавця.

За таких обставин, відбулося переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, а строк пред`явлення до виконання терміном в один рік в даному конкретному випадку повинен розпочати відраховуватися з дня прийняття постанови про повернення виконавчого документа, тобто, з 16.12.2015 року, тоді як останнім днем строку було б 16.12.2016 рік.

Проте, 04 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №52728410 на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ).

Звернення до органу примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ) на підставі якого 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження №52728410 зумовило повторне переривання строк звернення виконавчого листа до виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року.

26 травня 2023 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) прийнято постанову у ВП №52728410 про повернення виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ).

Про це також свідчить відповідна відмітка, скріплена печаткою Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на виконавчому листі Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ), копія якого була додана скаржником до скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ч.5-7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 26.05.2023 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 26.05.2023 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У ч.ч.3-4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 26.05.2023 року вказано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто, після прийняття постанови від 26.05.2023 року у ВП №52728410 про повернення виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ), фактично відбулося переривання строку звернення виконавчого листа до виконання, а новий, трирічний строк звернення його до виконання розпочав обраховуватися з 26.05.2023 року, тоді як останнім днем строку звернення виконавчого документу до виконання буде 26.05.2026 року.

Виконавче провадження №72032592, в межах якого подана скарга на дії/бездіяльність ПВВО Одеської області Цинєва Віталія Олександровича було відкрито на підставі постанови від 14.06.2023 року, тобто, в межах встановленого раніше строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому, посилання представника скаржника на те, що дії приватного виконавця є незаконними у зв`язку з порушенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не заслуговують на увагу.

В якості підстав для визнання дій приватного виконавця протиправними, скаржник посилається на те, що виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням територіальної підсудності. Зазначає про те, що її останнім місцем реєстрації є: АДРЕСА_1 .

Місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині першій статті 24 Закону №1404-VIII, до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Верховним Судом 31.03.2021 розглянуто справу №380/7750/20, предметом якої була постанова про відкриття виконавчого провадження (з тією відмінністю, що ухвалена приватним, а не державним виконавцем) і особливістю спірних правовідносин було те, що виконавчий документ, поряд з відомостями про зареєстроване місце проживання боржника, містив також відомості про місце його фактичного проживання, і саме цьому місцю проживання боржника було віддано перевагу при визначені належного місця виконання відповідного виконавчого документа.

Отже, примусове виконання рішень має бути певним чином «наближеним», прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).

У постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, у якій, зокрема, вирішувалося питання відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №380/7750/20, Верховний Суд дійшов висновку, що у виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

У зв`язку з цим Верховний Суд погодився з висновками, викладеними у постанові від 31.03.2021 в справі №380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника.

При цьому Верховний Суд урахував, що Законом № 1404-VIII передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголосив, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону №1404-VIII.

В аспекті особливостей спірних правовідносин у справах №380/7750/20 та № 380/9335/20, що полягала в наявності у виконавчому документі різних адрес боржника, Верховний Суд у справі № 380/9335/20 зазначив, що визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

До скарги заявниця долучила копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , що виданий 13.03.2014 року Комсомоським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 03.12.1992 року, знята з реєстрації 06.04.2018 року.

На спростування зазначеної інформації приватний виконавець посилається на те, що згідно наданих стягувачем фотокопій паспорту, боржника раніше було документовано паспортом серії НОМЕР_2 та на підтвердження зазначеного було подано копії зазначеного паспорту, що виданий 28.05.1996 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 , з якого вбачається, що з 25.12.1992 року ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 07.06.1996 року вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 25.11.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Приватним виконавцем також надано копію заяви ОСОБА_4 від 04.09.2012 року про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2011 року по справі №2-7238/11, у якій в якості зареєстрованого місця проживання вказано: АДРЕСА_4 .

У виконавчому листі Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 (щодо боржника ОСОБА_4 ) в якості зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 вказано: АДРЕСА_4 .

Судом першої інстанції вірно зазначено, що скаржником до скарги додано лише копії сторінок №10-11 паспорту серії НОМЕР_1 , що унеможливлює встановлення відсутності записів на інших сторінках, що містять відмітки про місце проживання (ст. №12-15).

Також, скаржником не надано будь-якої актуальної довідки, які б підтверджувала те, що останнім зареєстрованим місцем проживання або зареєстрованим місцем проживання є Херсонська область.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що вона з ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована виключно за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, з огляду на те, що у паспорті серії НОМЕР_2 , містяться відмітки про те, що ОСОБА_1 змінювала місця проживання 25.12.1992 року, 07.06.1996 року та 25.11.2006 року, тобто, після 03.12.1992 року, коли вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Факт того, що ОСОБА_1 не була зареєстрована в Херсонській області також підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Херсону від 21.11.2014 року у справі №668/15668/14-ц та ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсону від 04.02.2015 року у справі №667431/15-ц.

Оскільки, останнім підтвердженим місцем реєстрації ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , де остання була зареєстрована 25.11.2006 року, суд вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович відкрив виконавче провадження з дотриманням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому на надано будь яких доказів щодо звернення боржника до стягувача/виконавця щодо зміни місця проживання листування.

У скарзі скаржник також посилається на те, що відповідно до абз.5 п.5 ч.10-2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Проте, виконавче провадження №72032592 було відкрите за місцем реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , що територіально віднесено до виконавчого округу Одеської області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № № 415 від 29.11.2024), територія міста Одеси не належала та не належить до території на якій ведуться бойові дії.

Скаржник у скарзі посилається на те, що виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішення на території Херсонської міської територіальної громади, зокрема, виконавець звернувся до Херсонського міського суду з позовом про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення нотаріуса щодо державної реєстрації права власності та накладання арешту на предмет позову.

У статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення нотаріуса щодо державної реєстрації права власності не є виконавчою дією в контексті статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», проте, будь-яка особа має право звернутися із позовом на загальних підставах.

Звернення до Херсонського міського суду із зазначеним позовом на думку суду зумовлено встановленими ч.1 ст.30 ЦПК України правилами підсудності, відповідно до якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Щодо посилання скаржника на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження їй не направлялася, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як встановлено судом, останнім місцем реєстрації ОСОБА_4 є: АДРЕСА_4 . Зазначена адреса також вказана у виконавчому листі Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12.

На підтвердження того, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялася скаржниці, ПВВО Одеської області надав копію списку згрупованих відправлень від 14.06.2023 року, з якого вбачається, що 14.06.2023 року було здійснено відправлення за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини другої статті 28 Закону документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Аналогічні висновки щодо належного повідомлення боржника шляхом надсилання йому, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу, зазначену у виконавчому документі, викладено у постановах Верховного Суду від 07 червня 2021 року у справі № 910/15292/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 643/18408/18, провадження №61-1328св21.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про встановлення факту повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження у національному законодавстві та судовій практиці може застосовуватися такий засіб юридичної техніки, як юридична фікція (legal fiction).

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 303/903/18 зазначено, що фікція - це неіснуюче положення, що визнається законодавством таким, що існує, і стає в силу цього загальнообов`язковим; засіб юридичної техніки, за допомогою якого конструюється завідомо неіснуюче становище (відношення або стан), що визнається існуючим і таким, що має імперативність, що виконує роль юридичного факту, якого бракує, в ситуації нездоланної невідомості, закріплене нормою права.

Юридична фікція (legal fiction) - це умовно прийнятий факт, що не може бути спростований у процесі доказування та беззаперечно приймається за істину (має імперативний характер), зовнішньою формою якого є норми матеріального та процесуального права. Застосування юридичних фікцій має на меті забезпечення принципу правової визначеності та, головним чином, спрямовано на фіксацію виконання уповноваженим суб`єктом певного обов`язку у визначених законом випадках (постанова Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі № 540/913/21).

Отже, якщо державний виконавець виконав усі визначені законодавством дії, спрямовані на повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження (направлення постанови рекомендованим листом на адресу, зазначену у виконавчому документі), боржник вважається таким, що належно повідомлений про початок примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п`ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником.

Згідно з пунктом 66 Правил у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.

Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності) (пункт 67 Правил).

Відповідно до пункту 68 Правил про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

З матеріалів справи вбачається, що факт того, що список згрупованих відправлень від 14.06.2023 року був прийнятий установою поштового зв`язку підтверджує відповідний штамп, а також, розрахунковий документ.

З огляду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася на адресу, зазначену у виконавчому документі (що також є останнім місцем реєстрації скаржниці), суд вважає, що приватний виконавець виконав усі визначені законодавством дії, спрямовані на повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а тому, боржник вважається таким, що належно повідомлений про початок примусового виконання рішень.

У запереченні на клопотання про долучення доказів від 04.02.2025 року скаржниця також посилається на те, що у період, коли виконавчий лист перебував на виконанні у Приморському ВДВС ОМУЮ, державний виконавець звертався до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, та 10.09.2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заяву задоволено та видано дублікат виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що боржниками за рішенням суду є чотири людини: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Мигирич Тамара Всеволодівна та Федоренко Олена Анатоліївна.

Так на копії виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2014 року №1522/24134/12 щодо боржника ОСОБА_4 містяться наступні написи:

-відмітка про повернення виконавчого документа стягувачу проставлена 16.12.2015 року Приморським ВДВС ОМУЮ.

-Відмітка Приморського ВДВС від 26.05.2023 року про повернення згідно ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже оскільки рішення про видачу дублікату виконавчого документа було прийнято ухвалою суду від 10.09.2015, а копія виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_4 , що знаходиться у матеріалах справи не містить позначки дублікат та одночасно містить записи зроблені після постановлення ухвали, суд вважає, що це беззаперечно свідчить про те, що дублікати були видані щодо інших боржників. А виконавче провадження щодо скаржниці відкрито за первинним виконавчим документом.

У запереченні на клопотання про долучення доказів від 04.02.2025 року скаржниця також посилається на те, що у період, коли виконавчий листу перебував на виконанні у Приморського ВДВС ГТУЮ, 17.12.2019 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено заяву про видачу дублікату виконавчого документа.

Проте, на виконання зазначеної ухвали 16.01.2020 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_6 .

Тому, суд першої інстанції вірно встановив, що виконавче провадження відкрито із дотримання строків звернення рішення суду до примусового виконання, а виконавцем дотримано положення ст.24 Закону України «Про виконавче провадження, беручи до уваги факт того, що виконавець вжив достатніх заходів для повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення приватним виконавцем ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів цивільної справи № 1522/24134/12 вбачається, що звертаючись в 2011 році до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , AT «Ощадбанк» надав до суду копію паспорту відповідача ОСОБА_4 , з якого вбачалось, що ОСОБА_4 з 25.11.2006 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, Приморським районним судом м. Одеси встановлювалось місце реєстрації відповідачів.

Окрім того, 04 вересня 2012 року ОСОБА_4 зверталась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року.

В заяві про перегляд заочного рішення вона зазначала, що проживає в АДРЕСА_4 .

У зв`язку із тим, що місцем реєстрації відповідача є адреса: АДРЕСА_4 , та зазначена адреса вказана у виконавчому листі, постанову про відкриття виконавчого провадження № 72032591 від 14.06.2023 приватним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцію на зазначену адресу.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вищезазначені обставини підтверджуються наданими приватним виконавцем документами, які були пред`явлені до суду разом з відзивом на скаргу та наявні в матеріалах цивільної справи.

Окрім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що скаржником до скарги додано лише копії сторінок №10-11 паспорту серії НОМЕР_1 , що унеможливлює встановлення відсутності записів на інших сторінках, що містять відмітки про місце проживання (ст. №12- 15).

Також, скаржником не надано будь-якої актуальної довідки, які б підтверджувала те, що останнім зареєстрованим місцем проживання або зареєстрованим місцем проживання є Херсонська область.

Апеляційний суд бере до уваги, що згідно відміток на паспорті НОМЕР_2 боржник з 25.12.1992 була прописана за адресою: АДРЕСА_2 ; з 07.06.1996 за адресою: АДРЕСА_3 ; з 25.11.2006 за адресою: АДРЕСА_4 , а, отже, посилання скаржника на те, що вона з 03.12.1992, була зареєстрована виключно за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу.

Вірними є твердження суду першої інстанції, що з ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 21.11.2014 у справі №668/15668/14-ц та ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.02.2015 у справі № 667/431/15-ц, вбачається, що ОСОБА_4 не була зареєстрована в Херсонській області з посиланням на довідку адресно- довідкового підрозділу ВАДР УДМС України в Херсонській області.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЗУ "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

При цьому скаржником не надано будь яких доказів щодо звернення боржника до стягувача/виконавця щодо зміни місця проживання листування.

Тому апеляційний суд не приймає доводи в цій частині.

Колегія суддів, звертає увагу скаржника, що звернення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинева Віталія Олександровича із позовною заявою до Херсонського міського суду Херсонської області про визнання договорів дарування недійсними, за якими ОСОБА_4 здійснила відчуження належного їй майна, з метою уникнення в майбутньому накладення арешту на вказане майно та його подальшої реалізації в рамках примусового виконання рішення суду, не є заходами примусового виконання рішення суду, передбаченими ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів скаржника, в яких вона зазначає про те, що в ухвалі суду не наведено доказів того, що дублікат виконавчого листа видавався щодо інших боржників у справі, а не відносно неї, апеляційний суд не приймає, виходячи з наступного.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 рудня 2019 року у справі № 1522/24134/12 задоволено заяву AT «Ощадбанк» про видачу дубліката виконавчого листа та видано дублікат виконавчого листа відносно одного з чотирьох боржників, а саме відносно ОСОБА_5 .

Щодо ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2015 про задоволення подання Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 1522/24134/12, колегія суддів зазначає.

Так, дійсно ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2015 заяву Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції задоволено.

Вирішено видати дублікат виконавчого листа у справі № 1522/24134/12, що був виданий Приморським районним судом м. Одеси, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління AT Ощадбанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом.

Однак, зазначений дублікат виконавчого листа немає жодного відношення до боржника ОСОБА_4 , оскільки на той час виконавчий лист відносно скаржника знаходився на примусовому виконанні в Приморському ВДВС ОМУЮ, про що 23.10.2014 державним виконавцем зазначеного Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45208201 з виконання виконавчого листа № 1522/24134/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси 19.08.2014 відносно ОСОБА_4 .

Та, 16.12.2015 державним виконавцем Приморського ВДВС ОМУЮ Кербенко О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 45208201.

Тобто, на момент задоволення вищезазначеного подання, виконавчий лист відносно ОСОБА_4 знаходився на примусовому виконанні в Приморському ВДВС ОМУЮ.

З вищевикладеного вбачається, що дублікати виконавчих листів у справі № 1522/24134/12 були видані щодо інших боржників, а виконавче провадження щодо ОСОБА_4 відкрито за первинним виконавчим документом (копія виконавчого листа наявна в матеріалах справи, виконавчий лист датований 19.08.2014, без позначки дублікат та з відмітками про його повернення).

Посилання скаржника, що не зрозумілим джерело потрапляння у справу ухвал по справам №668/15668/ та 667/431/15 і яке вони мають відношення до предмету доказування, апеляційний суд зазначає, що під час розгляду справи суд не позбавлений можливості ознайомлюватись із судовими рішеннями, які є у вільному доступі ЄДРСР, та долучення їх до матеріалів справи у разі використання їх при розгляді справи .

Щодо зазначення меншої суми боргу у постанові про відкриття виконавчого провадження ніж сума визначена рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як зазначив виконавець, саме таку суму до стягнення 2158012,04 гривень зазначив стягувач у заяві про відкриття виконавчого провадження, тому виконавець і відкрив виконавче провадження на зазначену суму.

Колегія суддів не вбачає в цьому порушення прав скаржника при відкритті виконавчого провадження на суму менше ніж зазначено у рішенні суду .

Інших доводів апеляційна скарга не містить, будь яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції надано не було та клопотань не заявлено.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного питання та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко