Провадження №: 2/336/4072/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Степливої Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мар`єнко В.Ю., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги, звернувся до суду з позовною заявою до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частинужитлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 років помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 08.05.1987, відповідно до якого житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 він заповів своєму сину ОСОБА_2 та своєму онуку ОСОБА_4 , в рівних долях кожному. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.10.1997 у справі № 2-1313 встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Водночас, ОСОБА_2 , який був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього, свідоцтво про право на спадщину за свого життя не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 73 років помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина. Згідно з заповітом, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: всю належну йому частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Горлової Юлії Миколаївни із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на вищевказане майно. Таким чином, на даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим у зв`язку зі смертю спадкодавця. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Посилаючись на викладені обставини, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Недоліки усунуто вчасно.

Ухвалою судді від 10.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначено час та місце проведення підготовчого судового засідання у справі.

Ухвалою суду від 10.11.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мар`єнко В.Ю. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направляв на адресу суду заяву про розгляд справи без участі, зазначивши, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО Горлова Ю.М. в судове засідання не з`явилась, направивши на адресу суду лист про розгляд справи без її участі.

Суд вважає за можливе, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , протоколом № 18 від 17.08.1961 надано земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , місце № НОМЕР_1 площею 595 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується випискою з рішення виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих.

Зазначену земельну ділянку було надано ОСОБА_3 в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого нотаріусом Четвертої Запорізької нотаріальної контори Тоцькою Н.А. 03.12.1961, реєстраційний № 2-7524.

Згідно з актом приймання індивідуального домоволодіння від 14.12.1961 № 58, комісія визнала прийнятим будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 . Зазначене домоволодіння підлягає реєстрації на праві особистої власності ОСОБА_3 згідно з висновком про реєстрацію домоволодіння від 17.01.1962.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 73 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Міським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис № 244 від 09.01.1990.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 08.05.1987 старшим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Кузьміной О.В., зареєстрований в реєстрі за №1-1641, за змістом якого житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 він заповів своєму сину ОСОБА_2 та своєму онуку ОСОБА_4 , в рівних долях кожному.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.1997 у справі № 2-1313 встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Починаючи з 26.07.1969 і до моменту своєї смерті, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена інформація підтверджується відповідним записом у домовій книзі для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_4 .

Водночас, ОСОБА_2 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, ОСОБА_3 , не звертався, свідоцтво про право на спадщину за свого життя не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 років помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 24.03.2022, актовий запис №762. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, серії НОІ № 878962, складений 14 травня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О. та зареєстрований в реєстрі за №227, відповідно до якого ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: всю належну йому частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням 18 сесії Запорізької міської ради від 27.04.2023 року № 104 перейменовано вулицю Новоросійську на вулицю В`ячеслава Радіонова.

Згідно з довідкою, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. щодо складу спадкоємців (вих.. №б/н від 13.05.2024), у провадженні приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Горлової Юлії Миколаївни знаходиться спадкова справа №38 за 2022 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 ; спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину, є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців за заповітом після вищезазначеного померлого немає. Спадкоємців за законом після вищезазначеного померлого немає.

Листом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори від 19.11.2024 року № 3329/01-16 повідомлено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Горлову Ю.М., що згідно Алфавітної книги за 1990 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянина ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 686, яку закінчено 03.10.1990 року. Наряди Свідоцтв про право на спадщину за 1990 рік передані на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Листом Запорізького обласного державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.12.2024 року № 1655/01-21 повідомлено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Горлову Ю.М., що надати копію затребуваної спадкової справи №686 за 1990 рік, заведеної П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 гр. ОСОБА_3 , спадкоємцем якого був гр. ОСОБА_2 , син, який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав, не має можливості у зв`язку з відсутністю даних (дата закінчення спадкової справи та/або дата видачі свідоцтв про право на спадщину), за якими проводиться розшук спадкових справ в архіві. На зберігання до нотаріального архіву П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою передані тільки справи «Свідоцтва про право на спадщину» по 2000 рік включно. Спадкові справи не передавались. Книги обліку і реєстрації спадкових справ та Алфавітні книги обліку спадкових справ, де прописано відкриття спадкової справи та видача Свідоцтва про право на спадщину, П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою до нотаріального архіву не передавались.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. від 05.08.2025 року №787/02-31, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належна спадкодавцю гр. ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на вищевказане майно.

Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, приватний нотаріус зазначає наступне: «відповідно до п. 4.12, п. 4.14, п. 4.15 та п. 4.19 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

До складу спадкового майна за заповітом входить вся належна частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вих. № 76 від 08.01.2025 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, право власності на будь-яку частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстроване.

Державна реєстрація права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Враховуючи той факт, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не було зареєстровано за померлим гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на зазначене нерухоме майно не набувалося».

У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини першої статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_4 , як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, свідоцтво про право на спадщину він не отримав.

Водночас, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1298 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), зокрема на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, дана норма закону визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК).

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач має достатні правові підстави на визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало йому на праві власності, а тому встановивши факт належності спадкодавцю на праві власності спірної нерухомості, ураховуючи відсутність інших спадкоємців, суд вважає за можливе визнати за позивачем як спадкоємцем за заповітом право власності на зазначене нерухоме майно, при цьому судом ураховано, що визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку є таким, що не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Крім того, оскільки Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради у даній справі є належним відповідачем, однак права позивача за цим позовом не порушувала, не визнавала та не оспорювала, судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 335, 376, 392, 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради, , адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, просп.Соборний, буд. 206.

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя: П.Л. Коваленко