19.11.2025 Справа № 363/6098/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.,

за участю секретаря судових засідань Вільчинської Є.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шульги В.С. (у режимі відеоконференції),

представника відповідача Закарпатської обласної військової адміністрації Стегури Р.І. (у режимі відеоконференції),

представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Лисенка М.М.,

представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 Нуянзова Д.С.,

представника відповідача Міністерства оборони України Салівона Д.О. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», про визнання протиправними та скасування наказів командирів військових частин, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шульга Вікторія Сергіївна, звернувся до суду із позовом до Закарпатської обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», в якому зазначено, що СКЕЛТИС Рімгаудас (SKELTYS RIMGAUDAS), громадянин Литовської Республіки (далі Позивач) є власником вантажних автомобілів: SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 ; DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 .

Дані автомобілі були передані Рімгаудасу Скелтису на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників товариства №3/2022 від 31.03.2022) у зв`язку з його виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс» (республіка білорусь), що підтверджено Актом прийому-передачі №04-22 від 05.04.2022 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №333 примусово відчужено вантажний автомобіль SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_5 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Зазначений наказ командира військової частини погоджено пунктом 2 Рішення ради оборони області від 27.10.2022 № 50 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави».

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації начальником обласної військової адміністрації від 27.10.2022 №707 введено в дію зазначене рішення ради оборони області.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 28.03.2023 №276 примусово відчужено вантажний автомобіль DAF з реєстраційним номером ФС 7730-5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 .

Підпунктом 4.1. пункту 4 Рішення ради оборони області від 06.04.2023 №11 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави» погоджено наказ командира військової частини.

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації начальником обласної військової адміністрації від 06.04.2023 №345 введено в дію зазначене рішення ради оборони області від 06.04.2023 №11.

Вважає, що вказані автомобілі було протиправно вилучено у громадянина Литовської республіки ОСОБА_3 , оскільки у вказаних Наказах і Рішеннях вказано, що автомобілі вилучені як майно, що належить резидентами республіки білорусь в рамках кримінального провадження за ознаками порушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України. Але

У позовній заяві зазначено, що обласна військова адміністрація - орган, який створений внаслідок введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану, видав оскаржуваний Наказ та здійснив за ним вилучення/відчуження у Заявника, громадянина Литовської республіки, вантажних автомобілів всупереч обсягу своїх повноважень. В той час як положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не передбачає повноваження військової адміністрації ухвалювати рішення (видавати наказ, розпорядження) про примусове відчуження/вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, оскільки цими повноваженнями закон імперативно наділяє лише військове командування, до якого військові адміністрації не належать.

На підставі викладеного позивач просив суд: визнати протиправним і скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №333, Рішення ради оборони області № 50 від 27.10.2022 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», яким погоджено даний наказ, та Розпорядження Голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 27.10.2022 №707, яким введено в дію зазначене рішення ради оборони області, - в частині примусового відчуження вантажного автомобіля SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_5 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 ; визнати протиправним і скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 28.03.2023 №276, Рішення ради оборони області №11 від 06.04.2023 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», яким погоджено наказ командира військової частини, та Розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 06.04.2023 №345, яким введено в дію зазначене рішення ради оборони області від 06.04.2023 №11, - в частині примусового відчуження вантажного автомобіля DAF з реєстраційним номером ФС 7730-5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 ; витребувати з чужого незаконного володіння Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України автомобіль SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 , та у разі неможливості виконання рішення в натурі відшкодувати Позивачу вартість автомобіля у сумі 7 883 780 грн. за рахунок коштів Закарпатської обласної військової адміністрації; витребувати з чужого незаконного володіння Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України автомобіль DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , та у разі неможливості виконання рішення в натурі відшкодувати Позивачу вартість автомобіля у сумі 2 776 145 грн. 50 коп. за рахунок коштів Закарпатської обласної військової адміністрації.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк тривалістю 10 днів для усунення вказаних недоліків. Копію ухвали суду від 27.11.2024 року доставлено в електронний кабінет представника позивача 27.11.2024 року о 16:05:35.

09.12.2024 року від сторони позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено документи на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2024 року.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року позовну заяву повторно залишено без руху та встановлено строк тривалістю 5 днів для усунення вказаних недоліків. Копію ухвали суду від 16.12.2024 року доставлено в електронний кабінет представника позивача 16.12.2024 року о 23:51:02.

23.12.2024 року від сторони позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено документи на виконання вимог ухвали суду від 16.12.2024 року.

Ухвалою суду від 27.12.2024 року провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. Цією ж ухвалою витребувано зі Служби безпеки України відомості щодо кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 року в частині спірних транспортних засобів.

Під час підготовчого провадження до суду надійшли наступні заяви по суті справи.

Відзив на позовну заяву від відповідача Закарпатської обласної державної адміністрації (Т. 2, а.с. 75-96), в якому відповідач вважає, що пред`явлений позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Так, відповідач Закарпатська обласна військова адміністрація зазначає, що 26 вересня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видано наказ №333 «Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», згідно якого прийнято рішення про здійснення примусового відчуження майна, що у рамках кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 111-2 КК України перебуває на стоянці сервісної зони «Укрінтеравтосервіс Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», за адресою: АДРЕСА_1 та належить резидентам російської федерації та республіки білорусь, а саме: вантажний автомобіль SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_5 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Пунктом 2 рішення ради оборони Закарпатської області № 50 від 27 жовтня 2022 року «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», погоджено військовій частині НОМЕР_1 примусове відчуження для потреб оборони у порядку, визначеному Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» майна, що у рамках кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 111-2 КК України перебуває на стоянці сервісної зони «Укрінтеравтосервіс Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс, за адресою: АДРЕСА_1 та належить резидентам російської федерації та республіки білорусь, а саме: вантажний автомобіль SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_5 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації начальником обласної військової адміністрації від 27.10.2022 №707 введено в дію зазначене рішення ради оборони області.

28 березня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_5 , з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видано наказ № 276 «Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», згідно якого прийнято рішення про здійснення примусового відчуження майна, що у рамках кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 111-2 КК України перебуває на стоянці сервісної зони «Укрінтеравтосервіс Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», за адресою: АДРЕСА_1 та належить резидентам російської федерації та республіки білорусь, а саме: вантажний автомобіль DAF з реєстраційним номером ФС 7730-5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 .

Підпунктом 4.1 пункту 4 рішення ради оборони Закарпатської області №11 від 6 квітня 2023 року «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», погоджено військовій частині НОМЕР_2 примусове відчуження для потреб оборони у порядку, визначеному Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» майна, що у рамках кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 111-2 КК України перебуває на стоянці сервісної зони «Укрінтеравтосервіс Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», за адресою: АДРЕСА_1 та належить резидентам російської федерації та республіки білорусь, а саме: вантажний автомобіль DAF з реєстраційним номером ФС 7730-5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 .

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації начальником обласної військової адміністрації від 06.04.2023 №345 введено в дію зазначене рішення ради оборони області від 06.04.2023 №11.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 березня 2022 року № 507 (ДСК) рішення ради оборони вводиться в дію розпорядженням голови ради і є обов`язковим для виконання місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам та організаціям, які розташовані на території області, громадянам.

Відповідно до Акту А 0987 № 8/11про примусове відчуження майна від 04.11.2022, складеного військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , згідно з рішенням Ради оборони області від 27.10.2022 № 50, введеного в дію розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації від 27.10.2022 № 707, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 № 333 у зв`язку з уведенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України № 64-2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з метою забезпечення виконання військовою частиною НОМЕР_1 завдань в умовах правового режиму воєнного стану здійснено примусове відчуження майна, що у рамках кримінального провадження № 0000164 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 111-2 КК України перебуває на стоянці сервісної зони «Укрінтеравтосервіс Закарпаття» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», та належить резидентам російської федерації та республіки білорусь, а саме: вантажний автомобіль SCANIA з реєстраційним номером НОМЕР_5 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Зазначає, що твердження позивача, викладені в позові є неприйнятними та не підтверджуються жодними доказами, такими що не узгоджуються з матеріалами справи, нормами Закону, та самі між собою.

04.11.2022 було підписано Акт про примусове відчуження майна А0987 № 8/11 на підставі якого спірне майно перейшло у власність держави, і в даному випадку, є доцільність стверджувати про відповідність даного Акту вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 р. №998, «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Крім того, Акт про примусове відчуження майна А0987 № 8/11 від 04.11.2022 підписано командиром військової частини НОМЕР_1 , яка відповідно до Закону відноситься до тих суб`єктів, що визначають потреби держави в умовах правового режиму воєнного стану, відтак уповноважені вирішувати питання передачі майна на потреби оборони та наділені повноваженнями щодо відчуження майна.

Компенсація за примусово відчужене майно здійснюється відповідно до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану чи надзвичайного стану».

Оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету (стаття 10 Закону №4765-VI).

Порядок розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998. Спори, пов`язані з виплатою наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану, вирішуються в судовому порядку.

Зазначає, що процедура примусового відчуження рухомого майна була здійснена виключно з дотриманням вимог законодавства України.

Крім того, звертає увагу суду на те, що Рімгаудас Скелтис не може виступати Позивачем у зазначеному спорі, оскільки відсутні жодні належні та допустимі докази на підтвердження наявності в нього права власності на витребуване майно, яке є предметом позову.

Єдиним документом, що нібито підтверджує факт виникнення у позивача прав на вантажний автомобіль SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є Акт приймання - передачі №04-22 від 05.04.2022 року.

Зазначений Акт приймання-передачі №04-22 від 05.04.2022, складений на підставі протоколу позачергових зборів учасників товариства №3/2022 від 31.03.2022, у зв`язку з виходом зі складу учасників товариства.

Разом з тим, проаналізувавши законодавство Республіки Білорусь, вважає що відсутні будь які норми, що надають право одноособово будь-якому представнику товариства передавати учаснику, що виходить з ТОВ майна в натурі.

Належним та допустимим доказом виходу позивача з ТОВ «Пріоріті-Транс» є його письмова заява про вихід з товариства, якою визначається і дата виходу.

У той же час, будь-якого доказу подання такої заяви позивачем до позову не надано. Крім цього позивачем у супереч вимог статті 81 ЦПК України не надано, будь-якого підтвердження погодження між позивачем та учасниками товариства заміни видачі частики у статутному капіталі товариства майном в натурі або рішення загальних зборів товариства про визначення долі майна в натурі, що підлягає передачі позивачу.

Таким чином, вважає недоведеним факт виходу позивача з товариства та передачі йому зазначеного майна.

Враховуючи вище викладене, Закарпатська ОВА вважає, що позивачем не надано належних доказів щодо набуття права власності на витребуване майно, а відповідно, жодних його майнових прав не порушено, тому просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на позовну заяву від відповідача військової частини НОМЕР_1 (Т. 2, а.с. 64-74) згідно з яким Відповідач вважає, що ОСОБА_2 не може виступати Позивачем у зазначеному спорі, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо набуття права власності на витребуване майно, а відповідно, жодних його майнових прав не порушено.

Зауважує, що єдиним документом, який нібито підтверджує факт виникнення у Позивача прав на вантажний автомобіль SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є Акт приймання-передачі №04-22 від 05.04.2022, разом з тим в ньому не зазначена вартість об`єктів які передаються в якості погашення частки в статутному капіталі; не зазначено місце передачі техніки, а також відсутня будь-яка згадка або зазначення того, що Позивач прийняв передану техніку.

Разом з тим, якщо Позивач подав заяву на вихід із товариства в 2022 році, то за загальним правилом, право на визначення розміру його частки, а також право на отримання виплати чи майна він набув би не раніше затвердження фінансового звіту товариства за 2022 рік, тому наполягає, що Акт приймання-передачі № 04-22 від 05.04.2022 доданий до позовної заяви, не є належним доказом права власності Позивача на витребуване майно.

Щодо копій документів про державну реєстрацію Литовської Республіки на вантажні автомобілі, що належать на праві приватної власності Позивачу, зазначає наступне. Додані до позовної заяви документи не містять інформації про орган, який їх видав. Як зазначено в долучених документах, що транспортний засіб тимчасово зареєстрований в Литві (строком на 1 місяць), в той же час станом на дату складання цих документів (14.04.2023) зазначено, що країна яка видала документи на підставі яких проведена тимчасова реєстрація на зазначені транспортні засоби білорусь.

Надані в якості доказів документи містять застереження, що свідоцтво про тимчасову реєстрацію не призначене для перереєстрації транспортного засобу, в той же час, Позивач в зазначених документах зазначений як особа, що може керувати (управляти) транспортним засобом.

Вважає що зазначені документи на транспортні засоби не підтверджують реєстрацію за Позивачем права приватної власності, тому Позивачем не надано належних доказів щодо набуття права власності на витребуване майно, а відповідно, жодних його майнових прав не порушено.

Щодо прийняття рішень про відчуження транспортних засобів зазначає, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №73 від 03.03.2022 встановлено обмеження на поширення інформації на час дії періоду воєнного стану. Враховуючи, що на даний час, доки достеменно не встановлено, що Позивач є належним власником майна яке є предметом спору, недоцільно розглядати процедуру відчуження і прийняття рішень військовими частинами (командуваннями) та військовими адміністраціями, що спрямовані на забезпечення потреб сил оборони України з метою уникнення витоку інформації третім особам.

Відзив на позовну заяву від відповідача військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (Т. 2, а.с. 97-108) в якому зазначено, що рішення про відчуження транспортного засобу DAF з реєстраційним номером НОМЕР_6 -5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 було прийнято військовим командуванням військової частини НОМЕР_2 НГ України, і відповідає положенням Закону № 4765-VI.

Щодо права власності позивача на транспортні засоби зазначає, що позивач стверджує, що автомобілі DAF та SCANIA були йому передані у зв`язку з його виходом зі складу учасників ТОВ «Пріоріті-Транс» (республіка Білорусь). На підтвердження набуття права власності на транспортні засоби позивач надає копію Акту прийому-передачі № 04-22 від 05.04.2022, відповідно до якого представник ТОВ «Пріоріті-Транс» Петрищев Олексій Валентинович передав громадянину Республіка Литва SKELTYS RIMGAUDAS відповідне майно.

Разом з тим законодавство Республіки Білорусь на надає право одноособово будь-якому представнику товариства передавати учаснику, що виходить з ТОВ майна в натурі. Належним та допустимим доказом виходу позивача з ТОВ «Пріоріті-Транс» є його письмова заява про вихід з товариства, якою визначається і дата виходу. У той же час, будь-якого доказу подання такої заяви позивачем до позову не надано. Крім цього позивачем у супереч вимог статті 81 ЦПК України не надано, будь-якого підтвердження погодження між позивачем та учасниками товариства заміни видачі частики у статутному капіталі товариства майном в натурі або рішення загальних зборів товариства про визначення долі майна в натурі, що підлягає передачі позивачу.

Таким чином, вважає недоведеним сам факт виходу позивача з товариства та передачі йому зазначеного майна.

Зауважує, що до позову у підтвердження реєстрації транспортного засобу DAF надано свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 14.04.2023 № НОМЕР_7 , яким підтверджено, що транспортний засіб тимчасово зареєстрований в Литві до 14.05.2023. Позивач звернувся до суду 22.11.2024. Таким чином, на час звернення до суду відсутні належні та допустимі докази того, що позивач, зокрема, є дійсним власником транспортного засобу DAF з реєстраційним номером НОМЕР_6 -5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на позовну заяву відповідача Міністерства оборони України (Т. 2, а.с. 181-206) в якому зазначено, що на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами та доповненнями), Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», командиром військової частини НОМЕР_1 та командиром військової частини НОМЕР_2 задля забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану прийнято рішення про примусове відчуження указаних транспортних засобів. Таким чином, командирами військових частин НОМЕР_1 та 3027 були реалізовані надані Законом повноваження.

Як вбачається з доданого до позовної заяви копії Акту про примусове відчуження № 8/11 від 04.11.2022, на виконання вимог частини першої статті 4 Закону таке рішення командира військової частини НОМЕР_1 погоджено з Закарпатською обласною військовою адміністрацією (рішення ради оборони області від 27.10.2022). Звертає увагу, що Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не містить порядку чи умов для здійснення виклику/повідомлення представника власника майна. Натомість, Закон передбачає альтернативні процедури як для випадків, коли власник майна присутній при складенні акту (частина друга статті 7), так і для випадків, коли такий власник відсутній (частина п`ята статті 7 Закону), не встановлюючи при цьому жодної пріоритетності між ними. Крім того, Законом не визначено, що примусовому відчуженню підлягає тільки майно, що належить вітчизняним фізичним та юридичним особам. Звертає увагу що Законом чітко врегульовано, що між особою, на користь якої примусово відчужено майно (новий власник), та колишнім власником виникають правовідносини, в яких колишній власник має наступні права: 1.1.1. право на отримання акту про примусове відчуження та висновку про вартість майна (ч. 5 ст. 7, ч. 2 ст. 11 Закону); 1.1.2. після скасування/припинення правового режиму воєнного стану право вимагати на повернення майна в його власність (ч. 1, 2 ст. 12 Закону); 1.1.3. після скасування/припинення правового режиму воєнного стану право вимагати на надання йому взамін іншого майна (ч. 3 ст. 12 Закону); 1.1.4. після скасування/припинення правового режиму воєнного стану право вимагати розумної плати за використання цього майна (ч. 2 ст. 12 Закону);1.1.5. після скасування/припинення правового режиму воєнного стану право на отримання грошової компенсації за примусово відчужене майно відповідно до проведеної оцінки такого майна на підставі рішення суду протягом 5 бюджетних періодів (ч. 2 ст. 10 Закону). Інших правовідносин між такими сторонами Закон не передбачає, іншими правами Закон колишнього власника не наділяє.

Зауважує, що примусове відчуження майна здійснюється саме на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та рішення військового командування.

Відтак, зазначення інших нормативно-правових актів та/або фактичних підставі в акті на примусове відчуження, будь-які посилання позивача на наявність кримінальних проваджень, а також докази щодо вчинення будь-яких слідчих дій з примусово відчуженим майном в межах кримінального провадження, не мають правового значення, як і будь-які обтяження, встановлені щодо такого майна.

Зазначає, що позивачем було долучено переклад свідоцтва про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 14.04.2024 № 20797114. Відповідно до даного документу дата першої реєстрації транспортного засобу у Литві 14.04.2023, однак відповідно до Акту про примусове відчуження, наданого позивачем, примусове відчуження цього транспортного засобу відбулось 04.11.2022, тобто майже за півроку до його першої реєстрації у Литовській Республіці на ім`я позивача. Крім того, звертає увагу, що державний знак на даному транспортному засобі не відповідає державному знаку, на який посилається позивач.

На думку представника відповідача Міноборони, позивачем не доведено незаконність примусового відчуження транспортного засобу SCANIA з боку військової частини НОМЕР_1 , відтак, у цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Крім того, безпосередньо позовні вимоги в частині у разі неможливості виконати рішення в натурі відноситься до процесуального інституту зміни способу і порядку виконання рішення, тобто у даній справі відсутнє судове рішення, яке констатовано є невиконуваним. Позивачем при формулюванні позовних вимог не враховано, що відповідно до частини другої статті 11 Закону для отримання наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна. Відтак, вимоги про відшкодування вартості транспортного засобу за рахунок Закарпатської обласної військової адміністрації не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, прохав суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Пояснення щодо позову та відзиву від третьої особи УДП «Укрінтеравтосервіс» (Т. 2, а.с. 216-227), якими, Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», заперечило проти позовних вимог. Зазначило, що починаючи з 24 лютого 2022 року у межах сервісної зони «Тиса» філії «Укрінтеравтосервіс-Закарпаття» УДП «Укрінтеравтосервіс» дійсно перебували транспортні засоби із номерними знаками державної реєстрації російської федерації та республіки білорусь, зокрема запитувані вантажні транспортні засоби: 1. SCANIA VІN № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ; 2. DAF VІN № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_8 . Протягом лютого-березня 2022 року, водії вищевказаних вантажних транспортних засобів самовільно без попередження чи погодження із УДП «Укрінтеравтосервіс» покинули вантажні транспортні засоби на стоянці сервісної зони «Тиса» структурного підрозділу філії «Укрінтеравтосервіс-Закарпаття» УДП «Укрінтеравтосервіс», що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с.Соломоново, вул.Європейська, 1. Товаросупровідні документи, реєстраційні документи та ключі від автотранспорту, працівникам філії «УкрінтеравтосервісЗакарпаття» УДП «Укрінтеравтосервіс» не передавалися. Вищезазначені автотранспортні засоби на зберігання УДП Укрінтеравтосервіс чи Філії водіями не передавалися, як не передавалися і матеріальні цінності (які могли би перебувати) в них. Про порядок заїзду на територію нашої Держави та можливе перебування вказаних ТЗ в статусі «під митним контролем» УДП «Укрінтеравтосервіс» не відомо.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року на всій території України введено та діє воєнний стан.

Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» № 4765-VI редакція від 29.09.2022, Законом України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» № 2116-ІХ редакція від 01.12.2023, передбачено можливість примусового відчуження та вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб Держави в умовах воєнного стану. Відтак, майно яке знаходилося на території структурних підрозділів УДП «Укрінтеравтосервіс», було вилучено підрозділами Збройних Сил України длязабезпечення обороноздатності України.

УДП Укрінтеравтосервіс повністю підтримує обґрунтування викладені Відповідачами у відзивах на позовну заяву. Вважає, що наявні всі підстави для відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, під час підготовчого провадження від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів (Т. 2, а.с. 228-246), в якій позивач не погоджується з доводами відповідачів прохає суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. До відповіді на відзиви долучено клопотання про долучення доказів (Т. 3, а.с. 21-31).

Крім того, від відповідача військової частини НОМЕР_2 НГУ надійшов відзив на уточнену позовну заяву (Т. 3, а.с. 88-98)., в якому зазначено, що оцінка автомобіля DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN НОМЕР_4 після 11.04.2023 (оцінка, що здійснювалась при відчуження майна) не здійснювалась взагалі, автомобіль весь цей час перебуває у військовій частині НОМЕР_2 НГ України, будь-які суб`єкти оціночної діяльності автомобіль не оглядали, доступу до автомобілю таким суб`єктам надано не було. Зауважено, що частиною 1 статті 106 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак, до заяви про уточнення позовних вимог додано скановану копію «висновку експерта № 10161 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньо ринкової вартості КТЗ (підготовлено для суду)» від 11.02.2025. Посилаючись на ст. 83 ЦПК України позивач, просив суд звернути увагу, що будь-яких застережень про неможливість подання такого доказу, як висновок експерта про середньо ринкову вартість автомобіля DAF позивач (представник) під час подання позовної заяви не робив. Посилання представника позивача на відсутність оригіналу акту про відчуження автомобілю DAF, як на підставу для неможливості отримання висновку про середню ринкову вартість автомобіля, вважає недоцільними, оскільки відсутній зв`язок між тим, як акт про відчуження пов`язаний з неможливістю звернутись до експерта для визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу. На підставі викладеного, просив суд не приймати висновок експерта № 10161 від 11.02.2025 до розгляду.

Просив суд урахувати що представник позивача у заяві про уточнення предмету позову просить, зокрема: «Витребувати з чужого незаконного володіння військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України автомобіль DAF XF480FT, 2019 р.в., VIN № НОМЕР_4 , та у разі неможливості виконання рішення в натурі відшкодувати Позивачу вартість автомобіля у сумі 2 776 145,50 грн (два мільйони сімсот сімдесят шість тисяч сто сорок п`ять грн 50 коп.) за рахунок коштів Закарпатської обласної військової адміністрації.» Тобто, позовна вимога передбачає відшкодування саме вартості автомобіля DAF XF480FT, 2019 р.в., VIN № НОМЕР_4 , а не відшкодування його вартості за середньо ринковою ціною, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) ОСОБА_7 у повному обсязі.

Від відповідача Закарпатської обласної військової адміністрації також надійшли заперечення на уточнену позовну заяву (Т. 3, а.с. 67-85). в яких зазначено, що питання повернення примусово відчуженого майна повністю врегульовано статтею 12 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану". Правова підстава, згідно якої спірні автомобілі були вилучені у позивача, а саме вимоги ч. 5 ст. 41 Конституції України, Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", ст. 23 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які дозволяють примусове відчуження об`єктів права приватної власності з мотивів суспільної необхідності в умовах воєнного стану не відпала, вона чітко передбачена чинним законодавством та допустима в умовах воєнного стану, реалізована актом індивідуальної дії наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №333 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 28.03.2023 №276, які є чинним. Оскільки на момент звернення до суду із вказаним позовом правовий режим воєнного стану триває - повернення примусово відчуженого майна, відповідно до встановленого ст. 12 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" порядку є неможливим, а заявлений позов в цій частині позовних вимог є передчасним. За вказаних обставин, Закарпатська обласна військова адміністрація діяла виключно в межах, визначених Конституцією України та чинних на час дії правового режиму воєнного стану законам України, і своїми рішеннями.

Від відповідача Міністерства оборони України надійшли заперечення на уточнену позовну заяву (Т.3 а.с.99-101), в яких відповідач прохав відмовити у долученні доказів, та у прийнятті заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року були задоволені клопотання позивача про долучення доказів, про зміну предмета позову, яке є заявою про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представником позивача Шульгою В.С. підтримано позовні вимоги у повному обсязі, надано пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представником відповідача Закарпатської обласної державної адміністрації Стегурою Р.І. в судовому засіданні було підтримано раніше подані заперечення проти позову, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником відповідача військової частини НОМЕР_1 Лисенком М.М. в судовому засіданні було підтримано доводи викладені у відзиві на позов, наполягав на тому, що матеріали позовної заяви не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження права власності позивача на спірне майно, питання про витребування якого вирішується. Прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником відповідача військової частини НОМЕР_2 НГУ Нуянзовим Д.С. в судовому засіданні було підтримано заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представником відповідача Міністерства оборони України Салівоном Д.О. в судовому засіданні було підтримано заперечення проти позовних вимог, викладених у раніше поданому відзиві, прохав суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судові засідання представник третьої особи Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце їх проведення. Від представника третьої особи будь-яких заяв, клопотань не надходило.

Учасники справи не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши доводи сторін процесу, викладені у письмових заявах по суті справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач стверджував, що він є власником вантажних автомобілів: SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., НОМЕР_9 № НОМЕР_3 та DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , які були передані Рімгаудасу Скелтису у зв`язку з його виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс» (республіка білорусь), що підтверджено Актом прийому-передачі №04-22 від 05.04.2022 (т.1 а.с.158).

За положеннями ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч.3 ст.321 Цивільного кодексу України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (ч. 3 ст. 353 ЦК України).

Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України 24 лютого 2022 року, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває досі.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-V-ІІІ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Статтею 3 Закону України Про Збройні Сили України визначено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Таким чином, в розумінні Закону України Про правовий режим воєнного стану командир військової частини є військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, визначається Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Відповідно до статті Закону № 4765-VI примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Згідно частини 1 статті 4 Закон № 4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з органом військового управління, визначеним Міністерством оборони України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

У пункті 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, встановлено військовому командуванню, зокрема Державній прикордонній службі, разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а в пункті 6 обласним, Київській міській державним адміністраціям, органам місцевого самоврядування утворити ради оборони та забезпечити сприяння військовому командуванню у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану.

Також пунктом 3 Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Таким чином, під час правового режиму воєнного стану може бути обмежено право, передбачене статтею 41 Конституції України, а саме кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території (стаття 17 вищевказаного Закону № 389-VІІІ).

Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», далі - Закон № 4765- VI).

Вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану (пункти 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», далі - Закон № 4765- VI).

Частиною першою статті 4 Закону № 4765-VI визначено, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. Пунктом 5 Плану запровадження та забезпечення заходів здійснення правового режиму воєнного стану в Україні, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 181-р передбачено, що органом, відповідальним за примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку згідно із законом є рада оборони відповідного регіону або військові адміністрації (у разі утворення), військове командування.

Рада оборони області утворена розпорядженням голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 24.02.2022 № 3 -рк «Про утворення ради оборони області» (ДСК) відповідно до ст. 119 Конституції України, статей 6, 27 і 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 14 Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вказаного вище Указу Президента України, з метою здійснення на території області керівництва виконання заходів, спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» встановлено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику (ч.1, 5 ст.7 Закону України № 4765-VI).

Оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність (ст.8 Закону України № 4765-VI).

Право на відшкодування вартості майна (далі - компенсація) у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці (ст.9 Закону України № 4765-VI).

Компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану з попереднім повним відшкодуванням його вартості здійснюється військовим командуванням чи органом, що прийняв рішення про таке відчуження, за рахунок коштів державного бюджету до підписання акта.

Компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, правового режиму надзвичайного стану - протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету.

Оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету (ст.10 Закону України № 4765-VI).

Попереднє повне відшкодування вартості примусово відчуженого майна здійснюється на підставі документа, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проведена у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Для отримання наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна (ч.1, 2 ст.11 Закону України № 4765-VI).

У разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, зберіглось, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно. Одночасно особа зобов`язується повернути грошову суму, яка була нею одержана у зв`язку з відчуженням майна, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна.

Колишній власник майна, яке було примусово відчужене, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо. Спори, пов`язані з відшкодуванням вартості примусово відчуженого майна, вирішуються в судовому порядку (статті 12,13 Закону № 4765- VI). Порядок розгляду заяв та здійснення виплат з метою наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31жовтня 2012 № 998 встановлено, що витрати, пов`язані з повною компенсацією за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, здійснюються в межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міністерству оборони або органам, які згідно із законом приймають рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Порядок розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998.

Отже, позивач, має право на отримання повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно, в даному випадку, автомобілі SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., НОМЕР_9 № НОМЕР_3 та DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , за умови наявності права власності на зазначені транспортні засоби.

З урахуванням викладеного, на підставі зазначених норм Закону, Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами та доповненнями), Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», суд приходить до висновку, що командиром військової частини НОМЕР_1 та командиром військової частини НОМЕР_2 НГ України задля забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану прийнято рішення про примусове відчуження рухомого майна - зазначених транспортних засобів в межах передбачених законом повноважень. Таким чином, процедура примусового відчуження транспортних засобів - автомобілів SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 та DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , була здійснена виключно з дотриманням вимог діючого законодавства.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнавання протиправним та скасування Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 №333, Рішення ради оборони області № 50 від 27.10.2022 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», яким погоджено даний наказ, та Розпорядження Голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 27.10.2022 №707, в частині примусового відчуження вантажного автомобіля SCANIA з реєстраційним номером АТ 82055, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 та визнання протиправним і скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 28.03.2023 №276, Рішення ради оборони області №11 від 06.04.2023 «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави», яким погоджено наказ командира військової частини, та Розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 06.04.2023 №345, в частині примусового відчуження вантажного автомобіля DAF з реєстраційним номером ФС 7730-5, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 .

Щодо витребувати з чужого незаконного володіння автомобілів SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., НОМЕР_9 № НОМЕР_3 та DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно, однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Аналізуючи положення ст. 387 ЦК України можна зробити висновок, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:

-позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується;

-майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею;

-відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.

Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.

Отже, звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази, надати судові докази про те, що вказане майно вибуло з володіння позивача поза його волею і що воно знаходиться у відповідача.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18, від 12.09.2019 року у справі № 21/936.

Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 4 ст.334 Цивільного кодексу України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 569/20334/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 вказано, що положеннями ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підтвердження права власності на транспортні засоби SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 ; та DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 позивачем надано копію Акту прийому-передачі і №04-22 від 05.04.2022 (а.с. 158 Т.1), відповідно до якого зазначені транспортні засоби було передано Рімгаудасу Скелтису у зв`язку з його виходом зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс» (республіка Білорусь). Зазначений акт не містить відомостей про передачу права власності на транспортні засоби від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс» до позивача. Також в Акті зазначено, що на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників товариства №3/2022 від 31.03.2022 року, зазначений протокол до матеріалів справи позивачем не долучений.

До позовної заяви додано статут ТОВ ,,Пріоріті-Транс (республіка Білорусь) нова редакція 2018 рік зареєстрована 01.11.2018 за № 690835738 (а.с. 38-52 Т.1) (перекладу якого до справи не долучено), тому суд даний доказ не приймає до уваги, як неналежний.

Щодо долучених до справи в якості доказів набуття права власності позивачем свідоцтв про тимчасову реєстрацію транспортних засобів (а.с. 162-164, 165-167, 168-170, 171-173 Т.1) №20767114 від 14.04.2023 року, № 20767083 від 14.04.2023 року, №20767193 від 14.04.2025 року, №20767162 від 14.04.2025 року, то суд відноситься до них критично, оскільки вони видані для підтвердження права на переміщення транспортних засобів в Литовській Республіці протягом місячного терміну і не призначені для перереєстрації транспортних засобів, про що маються відповідні застереження у зазначених свідоцтвах.

Відповідно до посвідчення про реєстрацію транспортного засобу DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 , № НОМЕР_10 від 30.05.2019 року (а.с.233, 235, 238-239 Т.2) власником транспортного засобу зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс», графа особливі відмітки містить відомості, що транспортний засіб придбаний за договором лізингу 475/31019 від 15.05.2019 до 30.05.2023, лізингодавець СТОВ «РАЙФФАЙЗЕНГ-ЛІЗИНГ».

Відповідно до посвідчення про реєстрацію транспортного засобу SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 , № НОМЕР_11 від 23.03.2021 року (а.с.234,237, 240-241 Т.2) власником транспортного засобу зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс», графа особливі відмітки містить відомості, що транспортний засіб придбаний з договором лізингу від 16.02.2021 до 14.03.2026, лізингодавець СТОВ «РАЙФФАЙЗЕНГ-ЛІЗИНГ».

Стеттею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу.

Лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором.

Якщо сторони договору фінансового лізингу уклали договір купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, право власності на об`єкт фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача у разі та з моменту сплати ним визначеної таким договором ціни, якщо інше не передбачено таким договором.

Статтею 19 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що передача лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу третій особі можлива лише за письмовою згодою лізингодавця.

Отже, зазначені транспортні засоби були передані за договорами лізингу від СТОВ «РАЙФФАЙЗЕНГ-ЛІЗИНГ» у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс».

У той же час, до позовної заяви не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу тих обставин, що з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоріті-Транс» було проведені необхідні дії щодо виконання лізингових зобов`язань та отримання акту чи повідомлення про передачу права власності щодо лізингу та оформлення власності на транспортні засоби, які є предметом позову, на підставі яких був би можливим перехід права власності транспортних засобів до позивача, як і не долучено доказів про згоду лізингодавця СТОВ «РАЙФФАЙЗЕНГ-ЛІЗИНГ» на проведення передачі транспортних засобів позивачу ОСОБА_8 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються порушеного права власності на транспортні засоби, щодо наявності якого у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази. Відповідно позовні вимоги в цій частині є недоведеними.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на межі судового розгляду, що були визначені позивачем ОСОБА_9 у позовній заяві, враховуючи відсутність права суду виходити за межі визначених позовних вимог та обов`язок суду здійснювати судовий розгляд в межах позовних вимог, за результатами всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, в процесі судового розгляду судом не встановлено, а позивачем не доведено, що ОСОБА_2 є належним власником транспортних засобів: DAF XF480FT, 2019 р.в., VІN № НОМЕР_4 та SCANIA S440А4Х2ЕВ, 2021 р.в., VІN № НОМЕР_3 .

Враховуючи недоведеність позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 12, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 259, 263- 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Закарпатської обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», про визнання протиправними та скасування наказів командирів військових частин, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , персональний номер: НОМЕР_12 ).

Відповідач:

Закарпатська обласна військова адміністрація (адреса місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4; ).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_13 ).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_14 ).

Відповідач:

Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд. 6; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» (адреса місцезнаходження: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, вул. Київська, буд. 50; ).

Головуючий суддя О.В. Рукас