Справа № 629/8003/25
Провадження № 4-с/629/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Ткаченко Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., адвоката Василенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження до старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Євгеній Вікторович, стягувач Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «Надра», на бездіяльність державного виконавця, -

встановив:

Адвокат Василенко Т.В. діючої в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Є.В.в якій просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапона Є.В. у вигляді незняття арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 накладеного постановою від 22.12.2016 року під час здійснення виконавчого провадження № 52583241; зобов`язати старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапона Є.В. зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 вказаною постановою. Скаргу мотивує тим, що 01.07.2024 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з її нерухомого майна Лозівський ВДВС належним чином не відреагував, а лише зазначив у своєму листі №95816/26-12-31/6 від 28.10.2025 року, що завершення виконавчого провадження на підставі п.2 частини 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування арешту. Однак, така бездіяльність державного виконавця, яка полягає в не знятті арешту з майна ОСОБА_1 , є неправомірною. Стягувач у виконавчому провадженні № 52583241 ПАТ «КБ «Надра» з 15.06.2015 року перебуває у стані припинення, а тому звертається до суд із вказаною скаргою.

Ознайомившись із скаргою, старший державний виконавець Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Є.В. надав до суду відзив на скаргу, в якій просив відмовити в задоволені скарги, мотивуючи тим, що адвокат Василенко Т.В. звернулась з заявою до Лозівського ВДВС про зняття арешту з майна ОСОБА_1 . Державним виконавцем на заяву адвоката було надано відповідь, що виконавчий документ 2025/1169/2012 надійшов на виконання 04.10.20216 року ВП 52583241. 27.08.2020 року, керуючись п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна та коштів, на які можливо звернути стягнення. Завершення виконавчого провадження на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування арешту. Станом на 28.10.2025 року повторно на виконання до відділу не надходив вищезазначений виконавчий документ.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Василенко Т.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні скарги з викладених підстав.

Державний виконавець Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Є.В. у судове засідання не з`явився, у відзиві на скаргу просив розгляд справи проводити без участі представників відділу.

Представник стягувача ПАТ «Комерційний Банк «Надра`в судове засідання не з`явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, ніяких заяв, клопотань не надав.

Суд, вивчивши доводи скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що у Лозівському відділі державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїперебувало на виконанні виконавче провадження ВП №52583241 з примусового виконання виконавчого листа №2025/1169/2012, виданого 04.05.2012 Лозівським міськрайонним судом Харківської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором №6/5/31/2007/840-А/41 від 22.11.2007 року в розмірі 215481,56 грн.

Постановою старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Є.В.від 10.05.2017 відкрито виконавче провадження №53879294.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 накладено обтяження: №33105363 від 22.12.2016 року. З цієї ж інформації вбачається, що підставою для державної реєстрації обтяження стала постанова про арешт майна, ВП 52583241, видана 22.12.2016 року старшим державним виконавцем Лозівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області.

27.08.2020 старшим державним виконавцем Лозівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю майна та коштів, на які можна звернути стягнення.

22.10.2025 року представником скаржника було надіслано заяву до Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з проханням скасувати арешт, накладений по виконавчому провадженню №52583241.

Представнику скаржника надійшла відповідь від старшого державного виконавця Гапона Є.В., в якому повідомлено, що 27.08.2020 року, керуючись п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна та коштів, на які можливо звернути стягнення. За даним виконавчим провадженням, стягнення не проводились. Залишок боргу за виконавчим документом 2025/1169/2012 виданий 04.05.2012 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» становить 215481,56 грн., виконавчого збору на користь держави 21548,15 грн. та витрати виконавчого провадження 303,00 грн. Завершення виконавчого провадження на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування арешту. Станом на 28.10.2025 року повторно на виконання до відділу не надходив вищезазначений виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ "КБ"Надра" у сумі 215481,56 грн. Станом на 28.10.2025 виконавчий лист №2025/1169/2012, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» у сумі 215481,56 грн. повторно на виконання до відділу не надходив.

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, тобто від 02.06.2016 № 1404-VІІІ зі змінами та доповненнями, далі за текстом Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 56 Закону № 1404-VІІІ, застосовується арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Окрім того, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 59 вищезазначеного Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Згідно із ч. 5 ст. 59 вказаного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із приписами п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У п. 3 ст. 37 вказаного Закону зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. На повернення виконавчого документа з інших підстав ця вимога не поширюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Суд враховує, що державним виконавцем 27.08.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд зауважує, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, що не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 04 листопада 2022 у справі № 686/6010/14-ц, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20.

Отже, державний виконавець діяв правомірно не вирішуючи питання щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Поміж тим, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови, що ПАТ «КБ «Надра» повторно так і не звернувся до виконавчої служби з виконавчим листом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №6/5/31/2007/840-А/41 від 22.11.2007 року, що свідчить про відсутність будь-яких претензій у стягувача до боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та не відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

При цьому, у матеріалах справи відсутня інформація, що старшим державним виконавцем Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження №52583241, у якому накладений арешт на майно боржника, вирішувалося питання про стягнення виконавчого збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з викладеного вище, за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право заявника на мирне володіння та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом скасування арешту майна.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник також просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапона Є.В. у вигляді незняття арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 накладеного постановою від 22.12.2016 року під час здійснення виконавчого провадження № 52583241 неправомірною.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, при розгляді скарги судом встановлено, що в даному випадку державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника, а відтак відсутні підстави для визнання неправомірним бездіяльність старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапона Є.В щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно боржника ОСОБА_1 у ВП №52583241.

Як роз`яснено у п.18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Стосовно доводів старшого державного виконавця про те, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, то судом встановлене наступне.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є боржником, а отже стороною виконавчого провадження, є власником майна на яке накладено арешт, тому вона вірно звернулась до суду зі скаргою, а не з позовом.

З огляду на вищевикладене скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 18, 258 - 261, 353, 447, 449, 450 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження до старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапон Євгеній Вікторович, стягувач Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «Надра», на бездіяльність державного виконавця - задовольнити частково.

Зобов`язати старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гапона Євгенія Вікторовича зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладено постановою від 22.12.2016 року під час здійснення виконавчого провадження № 52583241

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 28.11.2025 року.

Суддя Наталія ТКАЧЕНКО