КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/18134/24

номер провадження №22-ц/824/10327/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» /змінено назву з «Пінг-понг»/ - Ланового Євгена Миколайовича

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2025 року /суддя Ярмола О.Я./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» Лановий Є.М., через систему «Електронний суд», звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 р. у розмірі 50841,93 грн., судовий збір у сумі 2 422,40 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 127-133/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» - Лановий Є.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд не повно з`ясував обставини справи, зокрема: безпідставно визнав пролонгацію неможливою, хоча відомість щоденних нарахувань (а.с. 22-29) містить 11 платежів по 840 грн з приміткою «комісія за пролонгацію», сплачених відповідачем 18.11.2019, 25.11.2019, 05.12.2019, 13.12.2019, 22.12.2019, 31.12.2019, 09.01.2020, 17.01.2020, 25.01.2020, 27.02.2020 та 15.04.2020, що прямо підтверджує його активні дії, передбачені п. 2.3.1 договору; проігнорував п. 2.2.3 договору, який чітко встановлює автоматичний перехід на базову ставку 2,5 % у разі продовження користування кредитом після 18.11.2019 без додаткових дій позичальника; неправильно застосував постанови ВП ВС № 14-10цс18 та № 14-318цс18, адже вони стосуються договорів без умови про базову ставку після строку, тоді як у даному випадку п. 2.2.3 прямо дозволяє нарахування 2,5 % до повного погашення; не перевірив бухгалтерську відомість первісного кредитора, яка є первинним документом за п. 2.8 договору та має преюдиціальне значення; не врахував, що відповідач у відзиві визнав факт отримання 12 000 грн та сплату 36 575,07 грн, але не заперечував проти нарахування відсотків за базовою ставкою; безпідставно відхилив розрахунок позивача, хоча той складений за офіційною відомістю, підписаною ТОВ «МІЛОАН», і відповідач не подав контррозрахунку; порушив ст. 81 ЦПК, поклавши на позивача обов`язок доказувати очевидне - сплату комісій за пролонгацію, підтверджену банківськими виписками; не застосував практику ВС № 61-283св18 про обов`язок суду самостійно перевірити розрахунок та № 14-44цс21 про законність нарахування відсотків за базовою ставкою після строку; не звернув уваги на те, що сукупна вартість кредиту 17 940 грн розрахована лише на 15 днів, а позичальник користувався коштами 528 днів, сплативши лише частину відсотків; не врахував, що пеня нарахована лише до 50 % тіла кредиту (6 000 грн), хоча договір дозволяє, і позивач добровільно її списав; безпідставно визнав витрати на правничу допомогу (6 000 грн) неспівмірними, хоча вони підтверджені договором, актом, описом робіт та платіжкою, а справа потребувала аналізу трьох договорів факторингу та 11 пролонгацій; не застосував ст. 141 ЦПК, яка зобов`язує стягнути витрати пропорційно задоволеній частині, але оскільки позов буде задоволено повністю - всі 6 000 грн підлягають стягненню.

ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, апелянтом на його адресу надсилалась апеляційна скарга, двічі апеляційна скарга, на його вимогу, направлялась і апеляційним судом. Звернувся з відзивом на апеляційну скаргу просив відмовити. Вказував, що строк дії кредитного договору № 2054509 від 03.11.2019 закінчився 18.11.2019 (п. 1.3, 1.4 договору). Жодних додаткових угод про пролонгацію він не укладав, ініціативи про продовження не виявляв, комісії за пролонгацію (840 грн щотижня) не сплачував і не мав наміру сплачувати. Нарахування позивачем таких комісій та відсотків за користування кредитом після 18.11.2019 є незаконним. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27.07.2021 № 910/18943/20, від 05.04.2023 № 910/4518/16 та від 12.02.2025 № 761/28457/22-ц (провадження № 61-12345св25) сформулювала сталу позицію: після закінчення строку кредитування проценти за ст. 1048 ЦК України (як плата за правомірне користування) не нараховуються; за період прострочення можливе стягнення лише 3 % річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України як міри відповідальності. Одночасне нарахування і договірних відсотків, і комісій за «автоматичну пролонгацію» без волевиявлення позичальника суперечить принципам добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та ч. 8 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Зазначав, що повністю погасив тіло кредиту (12 000 грн) та договірні відсотки за період дії договору. Загальна сума сплачених мною коштів - 35 675,07 грн (додається виписка по картковому рахунку). Позивач на власний розсуд розподіляє платежі, зараховуючи їх у першу чергу на комісії за пролонгацію, хоча в призначенні платежів він завжди вказував «заборгованість по кредиту». Такий односторонній розподіл суперечить ч. 1 ст. 536 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду (постанова від 13.10.2021 № 209/3046/20, від 25.06.2024 № 761/15678/21-ц).

Щодо позовної давності. Останній платіж здійснено 15.04.2020. Позов подано 14.12.2024 - з пропуском трирічної позовної давності (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення пені застосовується однорічна позовна давність (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка спливла ще раніше. Заміна кредитора (відступлення права вимоги) не змінює перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Про застосування позовної давності він заявляв у суді першої інстанції. Вимоги позивача про відшкодування 6 000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та непропорційними. Апеляційна скарга складена за шаблоном, з урахуванням критеріїв реальності, необхідності та розумності (ч. 3 ст. 141 ЦПК України, постанова ВП ВС від 16.11.2022 № 922/1964/21) просив відмовити у стягненні таких витрат або зменшити їх до 1 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 03.11.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2054509 у формі електронного документу з використанням одноразового ідентифікатора (а.с. 36-40). Сума кредиту - 12 000 грн, строк - 15 днів (до 18.11.2019), комісія - 1 440 грн, відсотки - 2,5 % на день.

10.07.2020 право вимоги відступлено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (договір факторингу №01/07, а.с. 42-48).

24.01.2022 право вимоги відступлено позивачу (договір факторингу № 1/15, а.с. 57-61).

За відомістю щоденних нарахувань (а.с. 22-29) відповідач сплатив 11 платежів по 840 грн за пролонгацію та частково відсотки. Загальна сплата - 36 575,07 грн.

01.07.2025 р. позивач вказував про зміну назви на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» /змінено назву з «Пінг-понг»/.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався п. 1.3 договору про те, що строк кредитування - 15 днів; п. 2.3.1 договору про те, що пролонгація потребує сплати комісії; ч. 2 ст. 1050 ЦК України про те, що після строку нараховуються лише 3 % річних; постановами ВП ВС № 14-10цс18, № 14-318цс18 про те, що після строку проценти за договором не нараховуються; ст. 625 ЦК України про те, що наслідки прострочення - 3 % річних та інфляція.

Судом зроблено висновок про те, що позивач не довів пролонгацію, бо немає доказів ініціативи відповідача; відсотки після 18.11.2019 нараховані неправомірно; сукупна вартість кредиту - лише 17 940 грн; сплачені 36 575,07 грн перевищують борг; позовні вимоги недоведені; витрати на правничу допомогу (6 000 грн) неспівмірні.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

01 липня 2025 року державним реєстратором зареєстровано зміну найменування юридичної особи ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» () на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», скорочена назва - ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС».

Встановлено, що 03.11.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2054509 у формі електронного документу з використанням одноразового ідентифікатора (а.с. 36-40). Сума кредиту - 12 000 грн, строк - 15 днів (до 18.11.2019), комісія - 1 440 грн, відсотки - 2,5 % на день.

У відзиві на позовну заяву і апеляційну скаргу відповідач не заперечує факт виникнення правовідносин з первісним кредитором за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019, що стосується надання, отримання та повернення кредитних коштів.

Отже, підписавши вказаний кредитний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12 000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Згідно п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 03.11.2019 (строк кредитування). Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 18.11.2019.

У пункті 1.5.1. Кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту: 1 440,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом: 4 500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Поряд з цим, згідно п. 1.6. Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Згідно п. 2.2.3. Кредитного договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення 2 Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 2,50% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 вбачається, що відповідачем вчинялися дії по сплаті комісії за пролонгацію за кредитним договором, а саме: 18.11.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 1 434 грн., з яких: 594 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 25.11.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 1 584,60 грн., з яких: 744,60 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 05.12.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 530,14 грн., з яких: 720 грн. сплата пені; 970,14 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 13.12.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 193,13 грн., з яких: 240 грн. сплата пені; 1 113,13 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 22.12.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 591,81 грн., з яких: 480 грн. сплата пені; 1 271,81 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 31.12.2019 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 967,63 грн., з яких: 480 грн. сплата пені; 1 647,63 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 09.01.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 839,87 грн., з яких: 480 грн. сплата пені; 1 519,87 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 17.01.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 687,88 грн., з яких: 240 грн. сплата пені; 1 687,09 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 25.01.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 2 767,09 грн., з яких: 240 грн. сплата пені; 1 825,55 грн. сплата процентів по кредиту; 840 грн. сплата комісії за пролонгацію; 27.02.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 8 265,98 грн., з яких: 2 400 грн. сплата пені; 4 305,98 грн. сплата процентів по кредиту; 1 560 грн. сплата комісії за пролонгацію; 15.04.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 100 грн., з яких: 100 грн. сплата комісії за пролонгацію. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

В кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредитам погашена не була, отже, позивачем обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Отже, доводи відзиву щодо строковості кредитного договору у 15 днів, при відсутності доказів повного погашення за цей строк боргу, апеляційним судом відхиляються.

Отже позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 50 841,93 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 12 000,00 грн. (відповідно до п. 1.2 кредитного договору) (відповідачем не сплачувалися кошти на погашення тіла кредиту); заборгованість за відсотками становить 37 401,93 грн. (відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору нараховано 4 500,00 грн. + відповідно до п. 1.6. кредитного договору нараховано 32 901,93 грн. = всього 37 401,93 грн.) (нарахована заборгованість за відсотками 56 418,00 грн. - сплачені кошти на погашення заборгованості за відсотками 19 016,07 грн. = 37 401,93 грн.); заборгованість за комісійною винагородою становить 1 440,00 грн. (відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору) (відповідачем не сплачувалися кошти на погашення (відповідачем не сплачувалися кошти на погашення комісійної винагороди); заборгованість по пені становить 0 грн. (нарахована заборгованість по пені 6 000,00 грн. - нарахована заборгованість за відсотками по пені 6 000,00 грн. = 0 грн.).

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання в повному об`ємі ця сума погашає вимоги кредитора в такій черговості, якщо інше не встановлене договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язаних з отриманням виконання; у другу чергу оплачуються відсотки і неустойка; у третю чергу оплачується основна сума боргу.

Отже, доводи відзиву щодо неправомірності віднесення частини платежу на комісію, суперечать положенням чинного законодавства.

На підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відхиляються колегією суддів заперечення відзиву щодо застосування строку позовної давності з таких підстав.

Строк повернення кредиту за договором № 2054509 від 03.11.2019 закінчився 18.11.2019. Останній платіж, що може розглядатися як дія, яка свідчить про визнання боргу (ч. 1 ст. 264 ЦК України), здійснено відповідачем 15.04.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності розпочався з 16.04.2020.

У період з 12.03.2020 по 30.06.2023 (включно) на території України діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню COVID-19, у зв`язку з чим строки позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, продовжувалися на весь строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону від 30.03.2020 № 540-IX).

Починаючи з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який продовжується й на момент розгляду справи. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії воєнного стану строки позовної давності, визначені статтями 257-259 ЦК України, також продовжувалися на весь строк його дії.

Законом України № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено, внаслідок чого з 04.09.2025 перебіг позовної давності поновлено. При цьому час, що минув до призупинення перебігу позовної давності (тобто з 16.04.2020 до моменту початку дії відповідних обмежувальних норм), до нового строку не зараховується, а відлік трирічного строку розпочався саме з 04.09.2025.

За таких обставин на момент подання позову 14.12.2024 трирічна позовна давність за основною вимогою (ст. 257 ЦК України) та однорічна позовна давність за вимогами про стягнення пені (ч. 2 ст. 258 ЦК України) не спливли, оскільки їх перебіг був законно призупинений на період дії карантину та воєнного стану, а з 04.09.2025 розпочався новий відлік.

Доводи відповідача про сплив позовної давності є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні перехідних положень ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Судовий збір по вказаній справі при поданні позову становив 2 422, 40 грн, апеляційної скарги становить 3 633,60 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, апелянтом повідомлено суд апеляційної інстанції, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складають витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000,00 грн., що складається (попередньо) із таких витрат: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»; складання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналогічні витрати у розмірі 6000 грн заявлено в суді першої інстанції, надано акт з переліком робіт. (а.с. 14)

Щодо доводів відповідача, що витрати, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду наступні докази, а саме: копію договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року; копія додаткової угоди № 2054509 від 11 листопада 2024 року до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року; копію детального опису робіт (надання послуг) від 10 квітня 2025 року; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 10 квітня 2025 року.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». Аналогічні позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19. Позивач проаналізувавши ринкову вартість надання юридичними компаніями юридичних послуг вказував, що ринкова вартість за складання апеляційної скарги у цивільних справах становить в середньому 6 150,00 грн, контраргументів щодо ціни аналогічних послуг відповідачем не надано.

Таким чином, вказані витрати підлягають стягненню, оскільки позовні вимоги задоволено повністю - як в суді першої так і апеляційної інстанції, всього 12 000 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» - Ланового Євгена Миколайовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2025 року - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2025 року - скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК», МФО: 300346) заборгованість за кредитним договором № 2054509 від 03.11.2019 у розмірі 50 841,93 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК», МФО: 300346) 2 422, 40 грн судового збору і 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК», МФО: 300346) 3 633,60 грн судового збору і 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: