справа № 631/1850/24
провадження № 2-н/631/15/25
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
01 грудня 2025 року селище Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 1838 гривень 81 копійка та судового збору в сумі 302 гривні 80 копійок,
До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 1838 гривень 81 копійка та судового збору в сумі 302 гривні 80 копійок.
Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про видачу судового наказу або про відмову у його видачі, перевіривши їх письмовими доказами, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04 листопада 1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У статті 55 Основного Закону України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Зміст цього права полягає у тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Отже, звернення особи до суду є її абсолютним правом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Одночасно із цим правилами прецедентної практики Європейського суду з прав людини передбачено, що кожна держава учасниця Конвенції, реалізуючи пункт 1 її статті 6 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Відтак, незважаючи на те, що звернення особи до суду є її абсолютним правом, однак воно повинно ґрунтуватись на приписах матеріального та процесуального законів.
Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Приписами частини 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначене, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Зі змісту наведеної норми слідує, що суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.
В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи з заявою про видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який, власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена у Розділі ІІ Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
У пункті 3 частини 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості тощо.
Положення статтей 162 та 163 Цивільного процесуального кодексу України визначають вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, а також те, що її слід подавати до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Отже, з огляду на чинне законодавство України підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.
Тобто, підсудність визначає компетенцію конкретних судів всередині судової системи щодо розгляду й вирішення конкретних цивільних справ.
Зокрема, підсудність поділяється на види, серед яких виокремлено: функціональну, родову та територіальну підсудності.
Під територіальною підсудністю розуміється компетенція щодо розгляду підвідомчих судам справ між однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їхня діяльність.
Положеннями чинного цивільного процесуального законодавства України визначені правила територіальної юрисдикції (підсудності) цивільних справ, яка поділяється на: підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя; підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача; підсудність справ за вибором позивача; підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами; виключну підсудність.
Відтак, правилом частини 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України встановлені загальні правила територіальної підсудності, відповідно до яких позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.
Приписом статті 28 зазначеного кодифікованого акту обумовлені підстави, за наявності яких позивач має право вибору суду, до якого він має звернутись із своїм позовом, проте вибрати територіально позивач може лише той суд, який передбачений цієї нормою процесуального права й перелік зазначених підстав є вичерпним.
Втім, статтею 30 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначені випадки виключної підсудності, яка превалює над іншими й вважається особливою, оскільки нею передбачений вичерпний перелік цивільних справ, які з урахуванням їх природи пред`являються до певного, передбаченого цивільним процесуальним законодавством, суду.
Зокрема, частиною 2 вказаної статті імперативно унормовано положення, відповідно до якого позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Відповідно до частини 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.
З метою отримання інформації щодо місця реєстрації (проживання) боржника у відповідності до частини 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, судом було зроблено запит до Ватутінського старостинського округу № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області.
Крім того, судом в порядку, передбаченому частиною 7 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», судом отримано відповідь № 952762, з якої убачається, що в Єдиному державному демографічному реєстрі інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , відсутня.
Відповідно до повідомлення Ватутінського старостинського округу № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області, що надійшло на адресу суду 01 грудня 2025 року та зареєстроване за вхідним № ЕП-1628/25-вх., встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з 25 травня 1976 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Водночас, як убачається зі змісту заяви в обґрунтування своїх вимог стягувач посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є побутовим споживачем електричної енергії, що надається ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вже зазначалось, положеннями статті 163 Цивільного процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, обов`язок щодо додержання яких покладається на заявника.
Так, відповідно до пунктів 2, 4 та 5 частини 2 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (частина 3 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України).
В даному випадку заявник вказав адресу місця проживання боржника ОСОБА_1 як АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності з урахуванням повідомлення Ватутінського старостинського округу № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області.
Статтею 163 Цивільного процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, обов`язок щодо додержання яких покладається на заявника.
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.
Отже заявником, ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» не зазначено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування боржника.
При цьому суд також зауважує, що матеріали заяви не містять жодних доказів, які підтверджували, що ОСОБА_1 є споживачем послуг постачання електричної енергії саме за адресою: АДРЕСА_1 , або є власником (співвласником) вказаного об`єкта нерухомості чи був його користувачем на момент виникнення заборгованості.
Додана до заяви про видачу судового наказу копія типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не містить будь-яких даних щодо ОСОБА_1 як сторони вказаного договору, його підпису та даних про належне йому право власності на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Із долучених до заяви про видачу судового наказу документів лише вбачається факт нарахування на ім`я ОСОБА_1 заборгованості за послуги з електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , проте дані документи не підтверджують, що саме ОСОБА_1 є споживачем вказаних послуг або власником (співвласником) об`єкта нерухомого майна квартири.
Приписами пунктів 1 та 8 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу та якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що судом встановлено зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, яке не співпадає з адресою постачання електричної енергії та наявності боргу, що є предметом заяви про видачу судового наказу, та із доданих до заяви документів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, а саме заявником не надано доказів, які свідчать, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії саме за адресою: АДРЕСА_1 , або є власником (співвласником) вказаного об`єкта нерухомості чи його користувачем, суд доходить висновку, що в даному випадку ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 1838 гривень 81 копійка та судового збору в сумі 302 гривні 80 копійок, слід відмовити.
Також суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 166 Цивільного процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Тобто, в даному випадку стягувач не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 5, 13, частиною 3 статті 19, статтями 27 30 частинами 1 та 2 статті 160, статтями 163 165, 167, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259, 260, 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 1 частини 1 статті 353, частинами 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України,
У задоволенні заяви ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 1838 гривень 81 копійка та судового збору в сумі 302 гривні 80 копійок відмовити.
Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. М. Трояновська