Справа № 709/997/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Шарої Л.О.,

секретаря судового засідання - Петраш Т.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Починок О.І.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Витріщак Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (провулком) та стягнення моральної шкоди ,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад позиції позивача та відповідача у заявах по суті.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (провулком) та стягнення моральної шкоди.

Позивач мотивує позов тим, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він є власником житлового будинку загальною площею 99 кв.м. та прибудинкових споруд. Його сусідкою являється ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Так, між домоволодіннями позивача та відповідача існує провулок, довжиною 30 метрів, який відноситься до земель загального користування. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку виданий матері позивача - ОСОБА_4 , яка до смерті володіла майном, яким на даний момент володіє позивач, плану меж земельної ділянки, вбачається на місці провулку - позначка літ. «А» як землі сільської ради. Зазначеним провулком позивач постійно користувався для заїзду техніки (трактора) до свого городу для його обробки, засадження чи збирання урожаю, оскільки іншого проїзду до нього не має. На протязі багатьох років між ним та його сусідом ОСОБА_5 , батьком відповідачки, була встановлена усна домовленість про те, що у разі необхідності він має право без проблем відчиняти вказані ворота, та проїжджати технікою до свого городу, для обслуговування паркану зі сторони вулиці чи інших потреб. Після смерті ОСОБА_6 , між сторонами у справі стався конфлікт, який обумовлений тим, що в один день позивача не пропустили з технікою до свого городу, у зв`язку з чим він мав оспорювати свій проїзд, доводити незаконність вчинених дій сусідкою стосовно нього, затримувати орендовану техніку під час з`ясування відносин. Надалі для захисту своїх прав він неодноразово звертався до Іркліївської сільської ради для з`ясування обставин та врегулювання конфлікту, у якої просив у досудовому порядку вжити заходів щодо безперешкодного доступу до земельної ділянки загального користування провулком, однак питання вирішено не було. 13.09.2024 узгоджувальною комісією виконавчого комітету Іркліївської сільської ради з вирішення земельних спорів складено акт обстеження, відповідно до якого зазначено «Вбачається, що конфлікт має затяжний характер, проїзд по факту закрито воротами», «вздовж газової труби посаджено ялівець»; Заявники не дійшли згоди щодо спільного користування проїздом між домоволодіннями». Комісія у акті зазначила про необхідність дотримання правил добросусідства визначених ЗК України та у зв`язку з недосягненням згоди у вирішенні спору рекомендувала звернутися до суду для вирішення даного спору відповідно до вимог чинного законодавства. Жодного припису про усунення порушень шляхом демонтажу встановлених воріт з боку відповідачки ОСОБА_3 з метою усунення виявлених порушень з незрозумілих позивачу причин складено не було. 04.07.2024 позивач звернувся із заявою до голови Іркліївської сільської ради про врегулювання конфлікту між сторонами. Рішенням № 42-16/VIII від 11.07.2024 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:3221, в

АДРЕСА_2 . У зв`язку із приватизацією відповідачем земельної ділянки, яка завжди була суміжною земельною ділянкою, позивачу необхідно демонтувати власний паркан зі сторони провулку, оскільки через основний двір заїзд такої техніки неможливий, так як у дворі наявні прибудинкові споруди. Позивач вважає, що через протиправні дії відповідачки він втратив можливість вільного користування (проїзду, виїзду) частиною дороги (провулку) біля свого домоволодіння в напрямку свого городу. За таких обставин позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою - провулком який знаходиться між домоволодіннями позивача та домоволодінням відповідачки, усунути перешкоди ОСОБА_7 шляхом знесення/демонтування ОСОБА_3 за власні кошти встановлених металевих воріт, які обмежують доступ до провулку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн, понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, 594,00 грн витрати на друк позовної заяви та додатків з їх копіями, 2000,00 грн за план-схему земельних ділянок.

Представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що 03.11.2023 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. серія та номер 2031 ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Спадщина складається з житлового будинку А1 загальною площею

93,8 кв. м., житловою площею 36,4 кв. м. та надвірних споруд: прибудова - а, погріб - Б, літня кухня - В, сарай - Г, гараж - Д, сарай - Ж, сарай - З. вбиральня - К, літній душ - Л, свердловина - І, вигріб - II, огорожа - 1, хвіртка - 2, огорожа - 3, ворота - 4, огорожа - 5, огорожа - 6, огорожа - 7, огорожа - 8. На підставі рішення Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 42-16/VIII від 11.07.2024 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» ОСОБА_3 є власником земельної ділянки :03:000:3121 загальною площею 0,25 га в АДРЕСА_2 . Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки :03:000:3121, що міститься у технічній документації із землеустрою, суміжним землевласником від Д до А вказано ОСОБА_4 та землі комунальної власності сільської ради від Г до Д. Межі земельної ділянки відповідачки збігаються з природними штучними лінійними спорудами і рубежами. За геодезичними обмірами, ширина земельної ділянки комунальної власності між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 становить: від 3,45 м - максимально до 3.26 м у найвужчому місці. Відстань від зовнішньої стіни житлового будинку відповідачки до межі її земельної ділянки становить 1,13 м та 1,59 м. За даними публічної кадастрової карти - індексної кадастрової карти с. Загородище у межах кварталу між земельними ділянками кадастровий номер :03:000:3221 ( АДРЕСА_2 ) та кадастровий номер :03:000:0024 ( АДРЕСА_1 ) відсутнє позначення земель загального користування - провулок/проїзд. Натомість АДРЕСА_1 містить актуальне позначення і відображена за даними публічної кадастрової карти індексної кадастрової карти вздовж домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , що суперечить викопіюванню із планово-картографічних матеріалів, наданих позивачем та будівельному паспорту на забудову земельної ділянки ОСОБА_4 , датованого 1991 роком. Вулично-дорожня мережа с. Загородище Золотоніського району Черкаської області змінювалася у результаті розбудови інфраструктури населеного пункту, набуття громадянами у приватну власність земель комунальної власності. У своєму листі від 06.06.2024 № 10-04 Ш-25 Іркліївська сільська рада повідомила позивача, що на її балансі не обліковуються провулки з ґрунтовим покриттям. Житловий будинок з надвірними спорудами набутий у власність відповідачкою у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 . Ворота були споруджені спадкодавцем більш ніж 15 років тому і не містять у своїй конструкції ніяких видів замків, що гарантує безперешкодний доступ-прохід. Усі звернення-скарги позивача на дії відповідачки до Іркліївської сільської ради скеровані ним до набуття права власності на житловий будинок і земельну ділянку по

АДРЕСА_1 . Актом обстеження від 13.09.2024, проведеного посадовими особами Іркліївської сільської ради, не встановлено порушення прав позивача будь-якими діями відповідачки протягом 2024, 2025 років. Будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, на підставі рішення Чорнобаївської районної ради народних депутатів за № 114 від травня 1991 року ОСОБА_4 дозволено будівництво житлового будинку по

АДРЕСА_1 . Проектом забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, затвердженого відділом архітектури та містобудування Чорнобаївського райвиконкому, визначені межі червоних ліній та обмежувальні відстані від існуючих будівель. Так запроектована відстань від житлового будинку ОСОБА_6 до межі його земділянки обмежена 4 м. Як вбачається з будівельного паспорту станом на 1991 рік домоволодіння ОСОБА_6 вже було сформовано - в експлікації проекту забудови земельної ділянки житловий будинок на земельній ділянці ОСОБА_6 позначений як існуючий. Окрім того, за даними технічного паспорту на будинок садибного типу, виготовленого ТОВ «ГрандЄвроПроект» станом на 24.04.2023, будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 датовано 1985-1987 роками. З урахуванням забудови, що склалася у кварталі між АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , розмірів та меж сформованих та зареєстрованих в ДЗК земельних ділянок позивача і відповідача, вимог ДБН, не вбачається можливість облаштування там проїзду. Для облаштування дороги господарського призначення (з можливістю проїзду с/г техніки) необхідна ширина 4,5 м. Станом на липень 2025 року ширина спірної земельної ділянки в найширшому місці становить лише 3,45 м. Використання спірної земельної ділянки як дороги господарського призначення, як того вимагає позивач, порушує права відповідача, а саме не буде дотримано 3 м відстань від червоної лінії до житлового будинку ОСОБА_3 . Відповідно до геодезичних обмірів станом на липень 2025 року відстань від стіни будинку відповідача до межі її земельної ділянки (червоної лінії) становить лише 1,13 м. Межі, площі сформованих та зареєстрованих в ДЗК земельних ділянок позивача і відповідача відповідають розпорядчим документам органу місцевого самоврядування. Контроль і відповідальність за дотриманням наведених норм ДБН щодо ширини проїзду / провулку який є власністю територіальної громади, є обов`язком останньої і не може перекладатися на відповідача - фізичну особу. Рішенням суду не може бути встановлено право позивача на користування земельною ділянкою провулком/проїздом за рахунок порушення прав відповідача. Представник відповідачки стверджує, що позивач не навів підстав і не надав достатніх доказів на підтвердження того, що порушено його право на здійснення користування земельною ділянкою загального користування (провулком / проїздом). Позовна вимога про зобов`язання відповідачки у подальшому не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою не може бути задоволеною, оскільки грунтується лише на припущенні майбутнього порушення права. На підставі викладеного, посилаючись на приписи законодавства представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу.

Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення.

13.06.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (провулком) та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17.06.2025 постановлено відкрити провадження у вказаній цивільній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 136-138).

31.07.2025 до суду від представника відповідача адвоката Витріщак Т.І. через відділення «Укрпошта» надійшов відзив на позовну заяву з долученими до нього письмовими доказами. (т. 1 а.с. 157-211).

08.08.2025 до суду позивачем поданий відзив (заперечення на відзив), які за своєю правовою природою є відповіддю на відзив (т. 1 а.с. 212-234). Ухвалою суду, із внесенням її до протоколу судового засідання відповідь на відзив залишена без розгляду (за клопотанням представника позивача) (т. 2 а.с. 12-17).

13.08.2025 від представника відповідачки до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, на яких відсутній підпис (т. 1 а.с. 238-243) Ухвалою суду, із внесенням її до протоколу судового засідання заперечення залишені без розгляду у зв`язку з відсутністю підпису (т. 2 а.с. 12-17).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.09.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи відмовлено (т. 2 а.с. 100, 110-114).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.09.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.с. 107-108).

У судових дебатах представником позивача адвокатом Починок О.І. на підставі ч. 8 ст 141 ЦПК України зроблена заява про намір надати до суду докази понесення позивачем витрат у зв`язку з розглядом справи після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Пояснення учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які за змістом є аналогічними змісту позовної заяви, просив позов задовільнити.

Позивач ОСОБА_1 просив позов задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві; надав пояснення, котрі за змістом є аналогічними змісту позовної заяви. Додатково пояснив, що він постійно користувався заїздом, розташованим між його домоволодінням та домоволодінням відповідачки, переважно використовував його для під`їзду до свого городу. При старому господарю ніяких проблем не було. Цим проїздом також користувалися односельчани, щоб пройти у беріг. Коли власником сусіднього будинку стала відповідачка, то почалися конфлікти. Вона стала зачиняти ворота, говорила, що ніякого проїзду вже немає. Одного разу він хотів трактором заїхати через провулок до свого городу, але відповідачка не пустила. ОСОБА_3 сказала, що на архівних картах немає ніякого провулку та ніхто їздити більше тут не буде. Потім сказала якщо він добре попросить, то вона дозволить заїхати. Але вийшов чоловік відповідачки та сказав, що якщо один раз пустити, то потім постійно будуть їздити. Вони заборонили йому користуватися цим провулком. Ворота постійно закриті, відповідачка та її чоловік часто чіпляють на воротах замок, на земельній ділянці ставлять власний автомобіль, нікого не пускають. Можливості користуватися проїздом відповідачка не надає, чинить перешкоди протягом півтора року. Такі неправомірні дії відповідачки спричиняють йому моральну шкоду. За рахунок встановлених воріт відповідачка збільшила територію власного домоволодіння, так як паркан між власним будинком та тупиковим проїздом вона не встановлювала. Цей тупиковий проїзд - земельна ділянка, що знаходиться між його та відповідачки домоволодіннями є комунальною власністю, згідно топографічних карт є тупиковим проїздом, тому він нарівні з відповідачкою має право користуватися ним. Але відповідачка умисно позбавила його такої можливості, самовільно привласнивши собі земельну ділянку.

У судовому засіданні представниця відповідачки адвокат Витріщак Т.І. просила відмовити у позові, надала пояснення, котрі за змістом є аналогічними змісту відзиву на позовну заяву.

Відповідачка просила у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що дійсно між її та позивача домоволодіннями є земельна ділянка комунальної власності. Ця земельна ділянка огороджена воротами. Відповідачка із заявами про передачу цієї земельної ділянки в її користування або власність до сільської ради не зверталася. Ворота вона на замок не зачиняє. Там є «задвір» який відчиняється як з вулиці, так і з середини. Заперечує наявність проїзду між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , оскільки згідно відповідей сільської ради містобудівної документації на цей проїзд немає, на балансі він не стоїть. На цій земельній ділянці часто стоїть її автомобіль, оскільки іншого проїзду до її будинку немає. Про те, що там ніби існує проїзд вона дізналася з відповідей сільської ради. Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває на балансі сільської ради, то сільрада її не обслуговувала.

Представник третьої особи Іркліївської сільської ради Тесейко О.Ф. у судовому засіданні пояснила, що представники Іркліївської сільської ради Золотоніського району у складі комісії здійснювали виїзд до домоволодінь АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 з приводу конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо порядку користування земельною ділянкою. Представниця ОСОБА_10 також була присутня під час огляду ділянки та підписувала акт, який був складений комісією. Дійсно між позивачем та відповідачкою існує затяжний конфлікт. Позивач неодноразово звертався до сільської ради із заявами про те, що ОСОБА_9 чинить перешкоди в користуванні проїздом між їхніми домоволодіннями. При огляді земельної ділянки було встановлено, що дійсно між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 встановлені ворота, котрі перешкоджають проїзду. Коли комісія приїхала, то ворота були закриті, за воротами у дворі була собака. Комісія зайти на земельну ділянку не могла. За воротами знаходиться земельна ділянка комунальної власності, шириною 3м, довжиною 30 м. Технічна документація щодо цієї спірної земельної ділянки відсутня, але вона є комунальною власністю загального користування. Ця ділянка примикає до вулиці Героїв Крут. Наразі інвентаризації усіх ділянок сільської ради не проведена. Спірна ділянка також ще не має кадастрового номера, тому не внесена до публічної карти. Спірна ділянка не перебуває у користуванні або власності сторін. Із заявами про передачу цієї ділянки у користування сторони до сільської ради не зверталися. У сільській раді відсутні будь-які документи, які б дозволяли влаштування там воріт. Кошти за користування спірною земельною ділянкою до бюджету сільради не надходять. Візуально ворота є продовженням паркану ОСОБА_9 , вона є фактичним користувачем спірної ділянки. На час складання акту позивач не мав доступу до спірної ділянки.

У судовому засіданні допитані свідки сторони позивача.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона більше 20 років проживає в с. Загородище. Між домоволодіннями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) завжди була дорога. Її свекруха та інші жителі села тією дорогою носили в беріг сміття: бур`ян, траву. У 2012-2013 роках ОСОБА_15 , батько ОСОБА_3 , встановив на тому проїзді ворота. Тиждень-два він зачиняв ці ворота, але потім вони були відкриті. Після смерті ОСОБА_16 з`явилися нові господарі Купрій, які зачинили ворота. Одного разу вона приїхала до воріт щоб завезти возиком траву в беріг, ворота були зачинені, вона не могла їх відкрити, зателефонувала ОСОБА_3 та запитала як відчинити ворота. ОСОБА_17 відповіла, що ОСОБА_18 (чоловік ОСОБА_17 ) сказав, що більше ніхто їздити не буде, ворота не відчинила. Вона бачила, що ворота постійно зачинені, самостійно їх відчиняти не пробувала. Проїздом ніхто, окрім ОСОБА_17 , не користується.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що проживає поряд із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Між домоволодіннями ОСОБА_12 та ОСОБА_14 знаходилася дорога, нею всі користувалися. Батько ОСОБА_17 поставив на цьому проїзді ворота, але вони не зачинялися. Цей провулок був власністю сільської ради. Приблизно три роки тому чоловік ОСОБА_17 зачинив ворота на замок, сказав, що ця земельна ділянка приватизована і більше ніхто там їздити не буде. Чоловік ОСОБА_20 вчинив сварку, після якої свідок більше цим проїздом не користувався. ОСОБА_21 постійно зачинені, часто на замок. ОСОБА_3 та її чоловік заборонили ОСОБА_22 користуватися цим проїздом, ворота постійно зачинені, вони нікого не пускають на цю дорогу. ОСОБА_23 їздить на свій город через земельну ділянку свідка, оскільки ОСОБА_17 зачинивши ворота не дає можливості йому проїхати. Також на цьому провулку постійно стоїть автомобіль Купрій. Свідок чув як минулої весни ОСОБА_17 сварилася із ОСОБА_24 із-за трактора, вона не дозволила виїхати через проїзд.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що вона працює провідним спеціалістом відділу земельних відносин та захисту довкіллі виконавчого комітету Іркліївської сільської ради. Вона була членом комісії 13.09.2025 під час обстеження спірної земельної ділянки між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Ця земельна ділянка є комунальною власністю. Під час огляду ворота були зачинені. Вільного проходу не було. Потім ОСОБА_3 відчинила ці ворота. ОСОБА_17 пояснила, що зачиняє ворота, бо бігають собаки. Яким саме способом були зачинені ворота вона не пам`ятає. Стверджує, що вільного доступу до земельної ділянки комунальної власності немає із-за встановлених воріт. Після огляду був складений відповідний акт. Сторони ніяких зауважень до акту не вносили. Вона виїздила на місце тричі. Також була присутня під час проведення замірів цієї земельної ділянки комунальної власності. Це тупіковий прохід. Конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 тривалий, але точно з якого часу розпочався не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні повідомив, що був головою комісії 13.09.2025 під час обстеження земельної ділянки між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Акт обстеження підписував. Згідно технічної документації на тому місці є тупиковий проїзд, це земельна ділянка комунальної власності, там встановлені ворота, котрі були зачинені. Приїхавши на місце, як орган місцевого самоврядування вони намагалися примирити сторони, але не вийшло. Наразі сільська рада не володіє цією земельною ділянкою, оскільки вона огороджена. Фактично земельна ділянка знаходиться у користуванні ОСОБА_27 . Правових підстав у ОСОБА_9 для огородження провулку немає.

Свідки сторони відповідача.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснив, що знає родину ОСОБА_14 з 1980-х років, товаришував із батьком ОСОБА_17 , неодноразово був у них дома. Пам`ятає коли не був збудований будинок позивача, то заїзд до будинку ОСОБА_29 був зі сторони позивача. Потім збудували будинок позивача. Зараз там стоять ворота, їх поставили в 2000-х роках. Ці ворота відкриваються з двох сторін, замка немає, є «штир». Будинок позивача наче огороджений, але точно не пам`ятає. Будинок Таміли ліворуч, за воротами не огороджений. За воротами прохід до берега. Інколи на тому проході стоїть автомобіль відповідачки, але він не заважає для проїзду та проходу. Нікого крім господарів родини ОСОБА_14 на земельній ділянці за воротами не бачив. Щоб позивач користувався земельною ділянкою за цими воротами не бачив.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні повідомила, що часто буває у Купрій Таміли дома. Домоволодіння ОСОБА_3 огороджене, зліва від будинку стоять ворота. Вони постійно зачинені, але їх можна вільно відкрити. Особисто вона не відкривала ці ворота, завжди їх відчиняв її чоловік. Коли зайти через ворота, то будинок ліворуч (позивача) огороджений, будинок ОСОБА_17 за воротами не огороджений. Там є прохід до городів та берега. На цьому проході інколи стоїть автомобіль позивачки. Земельною ділянкою за воротами користуються лише члени сім`ї ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_3 близько 15 років. Була у неї дома часто. Заходила до Таміли через ворота, які бувають відчинені або зачинені на «штир». Їх відчинити може будь-яка людина. Замка на воротах не бачила. За воротами будинок ОСОБА_12 огороджений сіткою-рябицею, будинок Купрій не огороджений. За воротами, під будинком ОСОБА_17 часто стоїть автомобіль Таміли. До двору вільний доступ, але щоб там хтось був із сторонніх осіб ніколи не бачила.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НТН № 231715, виданим 07.09.2024 державним нотаріусом Чорнобаївської районної державної нотаріальної контори Бабак Л.М., є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по

АДРЕСА_1 . Житловий будинок позначений літерою А-1, загальна площа 99,0 кв.м, житлова площа 62,5 кв.м, прибудова а, погріб Б, сарай В, літня кухня Г, гараж Д, сарай Е, хвіртка - 1, ворота 2, огорожа 3, огорожа 4, огорожа 5, огорожа 6, огорожа 7, водоколонка І. Спадкодавець ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 20). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 07.09.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (зворотній бік т. 1 а.с. 20).

Також позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,2885 га, кадастровий номер :03:000:0024, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 115281 від 24.06.2008), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НТН № 713769, виданого 26.06.2024 державним нотаріусом Чорнобаївської районної державної нотаріальної контори Бабак Л.М., (т. 1 а.с. 21). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 26.06.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (зворотній бік т. 1 а.с. 21).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 115281 від 24.06.2008, виданого на ім`я ОСОБА_4 , станом на час його видачі земельна ділянка з кадастровий номером :03:000:0024, розташована по АДРЕСА_1 межувала: від «А» до «Б» із АДРЕСА_1 , від «Б» до «В» - земельна ділянка гр. ОСОБА_32 , від «В» до «Г» - земельна ділянка гр. ОСОБА_19 , від «Г» до «А» - землі сільської ради (т. 1 а.с. 28).

У судовому засіданні досліджена надана позивачем копія будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 . Цей паспорт містить виписку з рішення Чорнобаївської районної ради народних депутатів № 114 від 23.05.1991 про надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,29 га, проект забудови земельної ділянки, акт виносу в натуру земельної ділянки і розбивка будівель від 24.05.1991 та пояснюючу записку (т. 1 а.с. 29-35).

Також судом досліджена копія технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 станом на 22.07.2024 (т. 1 а.с. 36-41).

Відповідачка ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за закономсерії НСР № 209923, виданим 03.11.2023 державним нотаріусом Чорнобаївської районної державної нотаріальної контори Бабак Л.М. Житловий будинок позначений літерою А-1, загальна площа 93,8 кв.м, житлова площа 36,45 кв.м, прибудова а, погріб Б, сарай Г, літня кухня В, гараж Д, сарай Ж, сарай З, вбиральня К, літній душ Л, свердловина 1, вигріб ІІ, огорожа 1, хвіртка - 2, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, огорожа 6, огорожа 7, огорожа 8. Спадкодавець ОСОБА_33 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 177). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 03.11.2023, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (зворотній бік т. 1 а.с. 178). Судом досліджена копія технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 станом на 22.05.2023 (т. 1 а.с. 179-181).

Право власності відповідачки ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:3221, площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджується рішенням Іркліївської сільської ради № 42-16/VІІІ від 11.07.2024 (т. 1

а.с. 62-64), витягом з Державного реєстру речових прав від 05.08.2024 № 389573144 (т. 1

а.с. 185), інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.04.2025 (т. 1 а.с. 42-43) та інформаційною довідкою «Опендатабот» від 16.04.2025 (т. 1 а.с. 44-45), довідкою виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 28.04.2025 № 325/09.24 (т. 1

а.с. 26).

Згідно з листами виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 30.05.2024 № 10-04/25 та від 06.06.2024 № 10-04/ш-25, наданими за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 , станом на 10.05.2024 на існуючих планово-картографічних матеріалах у Іркліївській сільській раді за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 знаходиться тупик провулок, що немає наскрізного проїзду (функціональне призначення). При фактичному обмірі земельної ділянки інженером-землевпорядником Чорнобаївського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центру ДЗК» разом з представником Іркліївської сільської ради встановлено, що провулок має довжину 30 м, ширину - 3 м. Відноситься до земель загального користування. На балансі Іркліївської сільської ради провулки з ґрунтовим покриттям не обліковуються. Вказаний провулок відноситься до земель комунальної власності (т. 1 а.с. 47, 48, 53).

Листами від 03.07.2025 № 995/10-12 та від 16.09.2024 № 10-04/К-38 виконавчий комітет Іркліївської сільської ради повідомив ОСОБА_3 про те, що згідно наявних планово-картографічних матеріалів (проект роздержавлення земель, 1994 р, який розроблений Київським інститутом землеустрою) між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 розташований тупиковий проїзд, який примикає до

АДРЕСА_1 ; існує тупик провулок, що немає наскрізного проїзду (функціональне призначення) довжиною 30 метрів, шириною 3 м землі комунальної власності загального користування (т. 1 а.с. 192, 193).

У судовому засіданні досліджені долучені позивачем: викопіювання із планово-картографічних матеріалів с. Загородище станом на 25.04.2025, надане на адвокатський запит виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (т. 1 а.с. 25), фрагмент карти с. Загородище (т. 1 а.с. 75). Також досліджені долучені відповідачкою: викопіювання з кадастрової карти АДРЕСА_1 . Кадастровий номер :03:000: (т. 1 а.с. 182), кадастровий план земельної ділянки (т. 1 а.с. 183), відомість про встановлені межові знаки (т. 1 а.с. 184), геодезичні обміри земельних ділянок :03:000:0024 та :03:000:3221 (т. 1 а.с. 186), фрагмент кадастрової карти с. Загородище (т. 1 а.с. 187) та фрагмент карти с. Загородище (т. 1 а.с. 191, 245).

Також у судовому засіданні досліджені: фотосвітлини фрагменту земельної ділянки із зображенням АДРЕСА_1 , домоволодіннями позивача та відповідачки, спірної земельної ділянки між цими домоволодіннями, які роздруковані позивачем із «Google_Maps» (т. 1 а.с. 57-58); фотосвітлин, які були надані позивачем (т. 1 а.с. 68-73) та відповідачкою (т. 1 а.с. 201-205) на котрих зображена спірна земельна ділянка, паркан та ворота, будинок позивача та відповідачки

13.09.2025 узгоджувальною комісією виконавчого комітету Іркліївської сільської ради з вирішення земельних спорів у складі голови комісії ОСОБА_26 , членів комісії: ОСОБА_25 , Тесейко О.Ф., у присутності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було проведено обстеження межі та тупикового проїзду між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , за результатами котрого складений відповідний Акт обстеження. Згідно з цим актом під час огляду вказаної земельної ділянки виявлено, що проїзд по факту закритий воротами; повздовж газової труби посаджений ялівець; конфлікт між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 має затяжний характер, заявники не дійшли згоди щодо спільного користування проїздом між домоволодіннями (т. 1 а.с. 65, 67).

Із акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04.05.2025 та план-схеми земельних ділянок, складених ФОП ОСОБА_34 , встановлено, що між земельними ділянками з кадастровим номером :03:000:0024 (власник ОСОБА_1 ) та кадастровим номером :03:000:3221 (власник ОСОБА_3 ) розташована земельна ділянка загального користування довжиною 30 м, шириною від 3,45 м до 3,26 м (т. 1 а.с. 124-125).

Оцінка суду та застосовані норами права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з вимогами п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів сільських рад належить зокрема, здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утримання територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів.

До об`єктів благоустрою населених пунктів згідно з п. «г» ч.1 ст. 13 цього ж Закону належать території загального користування, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об`єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб`єктивної сторони - такі дії є винними.

Таким чином, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи відповідних правовстановлюючих документів, а їх відсутність свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Дослідивши письмові докази та заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків суд установив, що між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та земельними ділянками з кадастровими номерами :03:000:0024; :03:000:3221, власниками яких є, відповідно, позивач та відповідачка, знаходиться земельна ділянка загального користування орієнтовно довжиною 30 м, шириною від 3,45 м до 3,26 м, котра примикає до АДРЕСА_1 .

Розташована між домоволодіннями сторін земельна ділянка є комунальною власністю загального користування Іркліївської об`єднаної територіальної громади. Земельні ділянка від вул. Героїв Крут огороджена воротами, які є власністю відповідачки ОСОБА_2 . Зазначений факт підтверджується Актом огляду від 13.09.2025 узгоджувальної комісії виконавчого комітету Іркліївської сільської ради з вирішення земельних спорів. Також цю обставину визнали позивач, відповідачка, представник третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Разом з тим, ст. 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідачкою не надано доказів на підтвердження одноосібного володіння та користування нею земельною ділянкою комунальної власності, що розташована між домоволодіннями сторін.

Жодних дозволів на встановлення воріт на вказаній земельній ділянці Іркліївська сільська рада, як розпорядник земель комунальної власності, не надавала.

Отже, правові підстави для розміщення воріт на спірній ділянці відповідачка не має та доказів зворотного суду не надала.

Суд відхиляє доводи відповідачки про відсутність між домоволодіннями сторін тупикового проїзду провулку, оскільки вони спростовуються рядом доказів, зокрема викопіюваннями з планово-картографічних матеріалів с. Загородище станом на 25.04.2025, фрагментами карти с. Загородище, викопіюваннями з кадастрової карти с. Загородище.

Слід зазначити, що під час дослідження судом вказаних письмових доказів відповідачка демонструвала суду на викопіюванні з планово-картографічних матеріалів та на фрагментах карти села АДРЕСА_1 , наявність на цій вулиці домоволодінь сторін та наявність між цими домоволодіннями тупикового проїзду (провулку).

Дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується, що розташована між домоволодіннями сторін земельна ділянка орієнтовною довжиною 30 м, шириною від 3,45 м до 3,26 м та котра примикає до вул. Героїв Крут, огороджена від вказаної вулиці воротами, є комунальною власністю, тупиковим проїздом - провулком, що немає наскрізного проїзду.

Відсутність найменування та не перебування спірної земельної ділянки на балансі Іркліївської сільської ради не спростовує факту розташування земельної ділянки довжиною 30 м, орієнтовною шириною 3 м між домоволодіннями АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 , віднесення цієї ділянки до комунальної власності загального користування.

Враховуючи наведене, суд вбачає, що дійсно саме відповідачкою по справі чиняться перешкоди у користуванні тупиковим проїздом провулком між земельними ділянками по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , що підтверджується фотографіями, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 , Актом обстеження земельної ділянки від 13.09.2025.

Слід зазначити, що до найпоширеніших способів захисту права власності належать віндикаційний і негаторний позови, які між собою є взаємовиключними, тобто не можуть бути заявлені одночасно.

Так, негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Такий спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном.

У свою чергу, у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення(пункт 52).

Інші (протилежні) висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування позовної давності до негаторних позовів відсутні, тому сформована єдина позиція з цього питання.

Положеннями ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою та усунення перешкоди позивачу у користуванні цією ділянкою шляхом знесення (демонтування) металевих воріт, то суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам належить зважати на ефективність обраного способу захисту.

За цих обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у судовому засіданні доведено той факт що відповідачкою створені перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою комунальної власності тупіковим проїздом, тому, суд дійшов переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю неодноразово формулювалися Верховним Судом. Зазначалося, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Як вже зазначалося судом, вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що у позовній заяві та в судовому засіданні позивачем не надано у повній мірі обґрунтування спричинення йому моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування та державних органів із заявами та скаргами щодо самовільного зайняття відповідачкою земельної ділянки комунальної власності загального користування, щодо демонтажу незаконно встановлених металевих воріт, що перешкоджають його заїзду. Спір між сторонами тривалий. Дії відповідачки стосовно позивача суд вважає протиправними. Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 27.06.2019 позивач є особою з інвалідністю 2 групи (а.с. 76), його дружина

ОСОБА_35 є особою з інвалідністю 3 групи (а.с. 81), він має двох малолітніх дітей ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 82-83).

Суд вважає, що тривале психологічне напруження, незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачкою прав позивача на вільне користування земельною ділянкою загального користування, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями та суд має встановити фактичні обставини справи і має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що справедливим розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку є 5 000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 27.06.2019 позивач

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 76), а тому є особою яка звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2025 складає 3 028,00 грн. Отже, розмір судового збору за одну позовну вимогу становить 1 211 грн. 20 коп.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди (дві позовні вимоги), то з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (провулком) та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою провулком, розташованим між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою шляхом знесення/демонтування ОСОБА_3 за власний рахунок встановлених металевих воріт.

Стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_38 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за дві позовні вимоги, що становить 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Платіжні реквізити для сплати судового збору: стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Черкаського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями визначених ч. 7 ст. 14 ЦПК України, що перегукується з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України http://ck.ck.court.gov.ua.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Іркліївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, , місцезнаходження: вул. Соборності, 2, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, 19950.

Суддя Л.О. Шарая