УХВАЛА

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/13114/25

провадження № 61-14757ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського апеляційного суду, Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року у відкритті провадження в частині позовних вимог до Київського апеляційного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовлено.

Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 186

ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року (провадження № 61-191вп25) визначено Черкаському апеляційному суду підсудність справи № 760/13114/25 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 7 липня 2025 року.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди в частині вимог до Київського апеляційного суду залишено без змін.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня

2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду

в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини одинадцятої статті 49 Закону України

«Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався тим, що Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду, оскільки вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд констатував, що відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Суд також відхилив доводи апеляційної скарги, зазначивши, що вимоги ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Судами також враховано правовий висновок, викладений у постанові

Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі

№ 454/3208/16-ц, провадження № 14-500цс19, відповідно до якого позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини з питання імунітету суддів зауважував,

що такий імунітет має законну мету, оскільки є засобом забезпечення належного здійснення правосуддя (рішення у справах «Ернст та інші проти Бельгії», № 33400/96, § 47-57, від 15 липня 2003 року, «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України

«Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди

є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються

і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ,

а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені

до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише

у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних із розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Зокрема, коли предметом позову є дії чи бездіяльність суду/судді, які не пов`язані

зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акта органом судової влади. Інакше кажучи, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді

чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями

чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених

статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах: від 21 листопада 2018 року, ухваленій у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позов ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду про відшкодування шкоди не підлягає розгляду в судах й відмовив у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини другої статті 186 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, підстави для вирішення клопотання про конституційне подання відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду, Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник