Справа № 362/9155/25
Провадження 2-з/362/51/25
У Х В А Л А

26 листопада 2025 року м. Васильків

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцова І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 362/9155/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла дана позовна заява, яка у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Мартинцовій І.О.

24.11.2025 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу на праві власності в межах суми позову 6281066,72 грн.

Заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. 09.04.2025 року між ними було укладено два нотаріально посвідченні договори, якими врегулювали майнові відносини між подружжям. В період з 10 квітня 2025 по 20 квітня 2025 року відповідачка неодноразово усно зверталася до позивача з проханням позичити їй грошові кошти в сумі 6000000,00 грн для особистих потреб. Враховуючи, що між ними на той час були довірливі відносини, позивач погодився надати відповідачу відповідні кошти в борг строком на один місяць, тобто до 21 травня 2025 року. За домовленістю сторін письмове оформлення договірних відносин позики повинно було бути здійснено сторонами після перерахування коштів. 21 квітня 2025 року позивач на виконання усної домовленості про позику та враховуючи обіцянку відповідача укласти письмовий договір, сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 6000000 грн шляхом банківського переказу з рахунку позивача в АТ «ОТП Банк» на рахунок відповідача в АТ «Сенс Банк». В подальшому, не зважаючи на численні усні звернення позивача, висловлені в особистому спілкуванні та телефоном, відповідач відмовилася оформити письмовий договір позики. 30 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу в порядку досудового врегулювання. Однак, відповідач залишила цю вимогу без відповіді. Передані позивачем кошти відповідачу були його особистою власністю з огляду на їх походження, а саме: перерахування від доньки за договором дарування. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно утримує майно (грошові кошти), передані йому позивачем вже протягом більше семи місяців, не реагує на усні та письмові звернення позивача щодо повернення коштів виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача у межах суми стягнення.

В силу вимог ч. 1 ст. 153 розгляд заяви здійснено без повідомлення учасників справи.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Cпівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо повернення коштів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт на нерухоме на майно відповідача межах ціни позову 6281066, 72 грн.

Однак, позивачем не зазначено конкретні види нерухомого майна, належних відповідачу, у накладенні арешту на які існує необхідність.

Окрім того, заявником не доведено співмірність ціни позову з вартістю майна відповідача, на яке просить накласти арешт, що водночас позбавляє суд можливості визначити чи є види забезпечення позову співмірними із заявленими вимогами, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Водночас, суд звертає увагу, що неврегулювання спору в добровільному порядку та нездійснення дій відповідачем щодо повернення коштів, не є безумовною підставою для забезпечення позову.

Заявником не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 362/9155/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мартинцова І.О.