ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-5014/09 Номер провадження 22-ц/814/3395/25Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Карпушина Г.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2009 року за заявою Публічного акціонерного товариства АТ «ОТП Банк» про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідачів як солідарних боржників на свою користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 1 240 759,49 грн.

Також ПАТ «ОТП Банк» просило забезпечити позов шляхом: накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 ; застосувати заходи щодо тимчасової заборони виїзду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кордон, передбачені статтями 23, 24 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 1995 року № 231, шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, що був виданий раніше.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2009 року заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Накладено арешт на майно - автомобіль марки «Opel Vectra», що належить ОСОБА_1 до вирішення справи по суті.

Ухвала суду мотивована тим, що сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, є істотною, і невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим стягнення боргу, а тому наявні підстави про задоволення заяви про забезпечення позову.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 в частині тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

У поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу районного суду скасувати в частині тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Зазначає, що районний суд не взяв до уваги те, що забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх обов`язків суперечить ст. 152 ЦПК України.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ПАТ «ОТП БАНК» районний суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог заяви.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом обмеження виїзду ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви «ОТП БАНК» про забезпечення позову в частині зазначеної вимоги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2009 року в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України до закінчення провадження у справі, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2009 року скасувати в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

В іншій частині ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

Г.Л. Карпушин