УХВАЛА

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 686/3151/22

провадження № 61-12449ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Кредитної спілки «Сейфті Депозіт» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року в справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію

права власності, припинення права власності на нерухоме майно, за позовом

третьої особи - ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», треті особи: Товариство

з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення права власності на нерухоме майно та

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2025 року Кредитна спілка «Сейфті Депозіт» (далі - КС «Сейфті Депозіт») через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року, в якій просить її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

27 жовтня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, а саме для підтвердження повноважень брати участь в справі в порядку самопредставництва від імені КС «Сейфті Депозіт»; для надання документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Заявнику детально роз`яснено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.

Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

12 листопада 2025 року керівник КС «Сейфті Депозіт» ОСОБА_4 направила до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

До заяви додала витяг Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що станом на 06 жовтня 2025 року ОСОБА_4 є керівником КС «Сейфті Депозіт».

Водночас вимог ухвали щодо сплати судового збору у визначеному судом розмірі не виконано.

Заявник указує, що вимога про припинення права власності на нерухоме майно є немайновою вимогою, і учасники справи, які в справі № 686/3151/22 зверталися з апеляційними та касаційними скаргами, сплачували судовий збір за вимогу про припинення права власності як за вимогу немайнового характеру. Вважає, що вказувати ціну позову повинен позивач, а не КС «Сейфті Депозіт». Також посилається на визнання 20 січня 2025 року Конституційним Судом України неконституційним припис підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Залишаючи без руху касаційну скаргу КС «Сейфті Депозіт», Верховний Суд в ухвалі від 27 жовтня 2025 року вказував, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, набуття та/або припинення майнового права на майно (річ) є майновою вимогою, яка підлягає грошовій оцінці.

Тому щодо позовної вимоги майнового характеру про припинення права власності судовий збір має розраховуватися з вартості спірного нерухомого майна (частина перша статті 176 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Суд зазначив, що особа, яка подала касаційну скаргу, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, також не повідомила, яка ціна позовів, а із наданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити вартість спірного нежитлового приміщення, тому заявникові необхідно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна або повідомити ціну позовів, і, відповідно, самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору.

Отже, одна з оскаржуваних вимог про повернення майна, є майновою вимогою і судовий збір, який підлягає стягненню з заявника повинен обраховуватися виходячи з вартості майна.

Тому посилання заявника на те, що суди для інших учасників цієї справи обраховували судовий збір за оскарження судових рішень, виходячи з їх немайнового характеру, є необґрунтованим.

В ухвалах від 19 травня 2025 року в справі № 753/18610/23 (провадження

№ 61-5663ск25), від 03 липня 2025 року в справі № 497/109/24 (провадження

№ 61-8324ск25), від 24 вересня 2025 року в справі № 523/13566/21 (провадження

№ 61-11948ск25) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про те, що до позовної вимоги майнового характеру про припинення права власності судовий збір має розраховуватися з вартості спірного нерухомого майна (частина перша статті 176 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що 18 червня 2025 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору» Верховна Рада України постановила внести зміни до Закону України «Про судовий збір», а саме: підпункти 6 і 7 пункту 1 викласти в такій редакції: «касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону станом на день звернення з касаційною скаргою) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи викладене, заява ОСОБА_4 про те, що норми Закону України «Про судовий збір» щодо стягнення судового збору в касаційній інстанції є неконституційними - не відповідає вимогам законодавства України, а є лише наслідком невірного трактування Закону України «Про cудовий збір», ЦПК України та рішення Другого сенату Конституційного Суду України в справі

№ 3-131/2023(242/23) від 20 січня 2025 року.

Отже, встановлені Верховним Судом недоліки касаційної скарги в ухвалі

від 27 жовтня 2025 року заявником не виконано.

Судовий збір за оскарження вимоги майнового характеру (про припинення права власності) не сплачено.

Указане перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що постановляється відповідна ухвала.

Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) виснувала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури в суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення в справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, оскільки згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України в разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Сейфті Депозіт» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію

права власності, припинення права власності на нерухоме майно, за позовом

третьої особи - ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», треті особи: Товариство

з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення права власності на нерухоме майно вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська