Справа № 202/7411/25
Провадження № 2/202/4180/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра

цивільну справу № 202/7411/25 за позовною заявою

Товариства з додатковою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з додатковою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 20.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №156151052 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 надано кредит в сумі 27000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які вона зобов`язалась повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1, у відповідності до умов яких, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 року, за умовами яких, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в розмірі 127575,00 гривень. Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» після отримання права вимоги не здійснювали нарахувань за кредитним договором.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024 в розмірі 127575,00 грн, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» дану суму, а також 2422,40 грн суму сплаченого судового збору та 7000,00 грн витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 15.09.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

15.10.2025 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, у якому він зазначив, що позов є безпідставним, надуманим та необґрунтованим у зв`язку з тим, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора, позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Вважає, що станом на 28.11.2018, тобто на дату укладення договору факторингу не існувало та не могла існувати будь-яка кредитна заборгованість відповідача перед позивачем, яку б можна було відступити на користь позивача, оскільки пройшло майже 6 років після укладення кредитного договору № 156151052 від 20.03.2024.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Кредитний договір (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Зазначив, що він не укладав та не підписував договір кредиту, в редакції, яку долучає представник позивача в якості копії до позовної заяви, не погоджував відповідні процентні ставки та кабальні умови кредитування, у тому ставить під сумнів його укладення.

Щодо строку кредитування та нарахованих відсотків зазначив, що навіть якщо допустити припущення, що він дійсно підписав цю кредитну угоду, то тільки в термін строку дії договору кредитор може нараховувати проценти за користування кредитом. Тобто, відповідно до вимог законодавства, право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору. Тому починаючи з цієї дати, нарахування процентів первісним кредитором вже не відповідало вимогам закону та договору. Відповідно, і наступний кредитор (позивач), який набув права вимоги за договорами, не отримав право на стягнення з позичальника безпідставно нарахованих процентів.

Щодо доказів перерахування коштів зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Натомість позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача. Також не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано кошти, оскільки лист-доручення не містить ідентифікуючих даних про нього, із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу. Отже, матеріали справи не містять жодного доказу перерахування суми позики відповідачу, а тому не є доведеним факт укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором.

Щодо розподілу судових витрат зазначив, що з наданих документів не вбачається, що гонорар в сумі 7000,00 грн взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з нього. Вказані документи можуть стосуватися будь-яких справ за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІАЛ». Вважає, що обсяг виконаних робіт адвокатом неспівмірний фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи, оскільки всі документи адвоката по цій справі мають шаблонний (типовий) характер, заповнення яких не вимагає ні значних трудовитрат, ні часу, ні інтелектуального навантаження з боку адвоката.

Просив відмовити у задоволенні позову.

16.10.2025 представником позивача надана відповідь на відзив, у якій представник відповідача зазначив, що доводи відзиву є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою укладення електронного договору, Позичальник заходить на Сайт, який надає доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи (далі -ІТС) Товариства або в мобільний додаток Товариства або в програмне забезпечення партнерів Товариства, яке забезпечує обмін інформації з ІТС Товариства по захищеним каналам зв`язку, та у вбудованому калькуляторі вибирає бажану суму грошових коштів, яку він бажає отримати в кредит, та бажаний строк кредитування. Надалі позичальником заповнюється заявка на кредит, підтверджується ознайомлення з правилами надання грошових коштів, надається згода на обробку своїх персональних даних, створює особистий кабінет, увійти до якого можна ввівши логін та пароль, вказується адреса проживання, місце роботи, фінансова інформація та додаткові контакти, реквізити свого електронного платіжного засобу (банківської карти), на яку він бажає отримати кредит, а товариство здійснює перевірку її дійсності, підтверджуються введені дані шляхом введення коду підтвердження у відповідне поле, який направлений СМС на телефонний номер позичальника. У разі погодження заявки на кредит, позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить у собі істотні умови договору.

Таким чином, при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 27000,00 грн. на картковий рахунок відповідача, на підтвердження чого надано платіжне доручення № 89b5e2c3-2e17-4e88-9225-f1e4b61fb30f від 20.03.2024, яке містить підпис та печатку первісного кредитора.

21.05.2024 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №285 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 68 850,00 грн, тобто через три місяці після укладення кредитного договору № 156151052 від 20.03.2024.

19.12.2024 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 до Договору факторингу №19/1224-01 від 19.12.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 141075,00 грн.

04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю., та на підтвердження переходу права вимоги до позивача наданий Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025.

Кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином.

У Позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України).

Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.

Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

04.11.2025 до суду надійшла від АТ КБ «ПриватБанк» витребувана інформація.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір №156151052, на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі на суму 27000,00 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом 2,50 % в день.

Тобто, між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір №156151052 від 20.03.2024 укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора XZUA-7238, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний позичальником ОСОБА_1 .

У пункті 2.1. Кредитного договору сторони погодили, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 27000 грн 00 коп. (двадцять сім тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - Правила).

Згідно умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свій обов`язок та перерахував ОСОБА_1 , шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 27000,00 гривень 20.03.2024 на банківську картку № НОМЕР_1 відповідача, яку останній вказав у заяві при укладанні кредитного договору, що підтверджується банківською випискою.

Так, з наданої Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» інформації випливає, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), також емітувались інші картки; номер телефону НОМЕР_4 був/є фінансовим, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою, а виписка по вказаному рахунку за період 20.03.2024 - 25.03.2024 підтверджує зарахування коштів 20.03.2024 в розмірі 27000,00 грн.

Відповідно до пункту 8.3. Кредитного договору на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 (дев`ятсот дванадцять цілих п`ять десятих) відсотків річних.

Згідно з пунктом 8.4. Кредитного договору для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 47250 грн 00 коп. (сорок сім тисяч двісті п`ятдесят грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 20250 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 27000 грн 00 коп. Орієнтовна реальна річна процентна ставка з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 90465,53 відсотків річних. Денна процентна ставка, для вказаних в цьому пункті умов, розраховується наступним чином: (Загальні витрати: 20250 грн 00 коп.) / (сума першого Траншу: 27000 грн 00 коп.) / (строк Дисконтного періоду: 30 днів) ? 100% = 2,50 відсотків в день. Денна процентна ставка за весь строк дії цього Договору з припущення про отримання коштів у розмірі максимального розміру Кредитного ліміту, передбаченого в п. 2.1. Договору, розраховується за наступною методикою: (загальні витрати за користування всією сумою Кредитного ліміту за весь строк дії Договору: 1232550,00 грн) / (Кредитний ліміт: 27000 грн 00 коп.) / (строк дії договору: 1826 днів) ? 100% = 2,50 відсотків в день.

За умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів після дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, Кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом наступним чином: 8.5.1. За період від дати видачі першого Траншу до 19.04.2024 р. (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за процентною ставкою 0,52 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 189,80 (сто вісімдесят дев`ять цілих вісім десятих) відсотків річних (далі - Дисконтна процентна ставка) (пункт 8.5 Кредитного договору).

Відповідно до п.8.8 Кредитного договору проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми Кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні. Для зручності Позичальника в Особистому кабінеті та бухгалтерському обліку зобов`язання Позичальника по сплаті процентів обліковуються та відображається з припущення, що Позичальник отримає знижку на витрати по Договору, на умовах описаних в п. 8.5. Договору.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, додаткових угод у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1, у відповідності до умов яких, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 року, за умовами якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в розмірі 127575,00 гривень, з яких: 27000,00 гривень тіло кредиту; 100575,00 гривень відсотки за користування кредитом.

Після отримання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювало жодних нарахувань.

Разом з тим, суду не надано доказів, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином виконував та хоча б частково повернув отримані кредитні кошти у строк, визначений у п.3.1 Кредитного договору, отже судом встановлено, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором №156151052 за період з 21.05.2024 по 19.12.2024 у сумі 27 000,00 грн по тілу кредиту.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Заперечуючи проти розміру боргу, ОСОБА_1 зазначав, що наданий позивачем розрахунок боргу не підтверджений первинними бухгалтерськими документами.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, при дослідженні судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 21.05.2024 року, судом встановлено, що він є правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору.

Щодо погодження між сторонами в договорі кредиту різних процентних ставок, зокрема, «зниженої», а також «стандартної», свідчить про те, що обидві процентні ставки визначено сторонами в договорі як плату за користування коштами в межах строку кредитування, а не у разі прострочення сплати платежів згідно з договором. Заохочення позичальника повернути кошти до закінчення 30 календарного дня користування коштами зменшеною процентною ставкою не є встановлення строку виконання зобов`язання.

Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, суд виснуває, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з відповідача необхідно стягнути проценти і встановити їх в розмірі 27 000 грн.

Отже, враховуючи, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти, користувався коштами, але свої кредитні зобов`язання не виконував, у нього виникла заборгованість за період з 21.05.2024 по 19.12.2024, а саме 27 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з нього разом з процентами у сумі 27 000,00 грн., які зменшені судом з урахуванням ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 54 000 грн. 00 коп.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції КЦС ВС у справі №679/1103/23 постанова від 12.02.2025.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України- визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, враховуючи, що відповідач зробив заяву про те, що витрати на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, а також те, що справа дійсно є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд доходить висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 2 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено на 42,33% (54 000 грн./127575,00 грн.*100%), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 025,40 грн. (2 422,40 грн.*42,33%) та 846,60 грн (2000,00 грн*42,33%) витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , заборгованість за кредитним договором №156151052 від 20.03.2024 у загальному розмірі 54 000 гривень (п`ятдесят чотири тисячі грн 00 коп), яка складається з: 27 000,00 грн (двадцять сім тисяч грн 00 коп.) - заборгованість по тілу кредиту, 27 000,00 грн (двадцять сім тисяч грн 00 коп.) - заборгованість по відсоткам, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 025,40 гривень (одна тисяча двадцячть п`ять грн 40 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 846,60 гривень. (вісімсот сорок шість грн 60 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суддя склала 02.12.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО