Справа №597/1259/25
Провадження №2/597/541/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2025 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді Шевчук В.М.

за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Представник позивачки Кульгавець Сергій Михайлович у позовній заяві просить суд встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1993 року до дня смерті останньої, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в одному будинковолодінні, що за адресою: АДРЕСА_1 та просить визнати за позивачкою ОСОБА_2 , як спадкоємицею за законом четвертої черги, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай), розміром 2,0308 умовних кадастрових гектарів, в селянській спілці «Золотий колос», що посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0246218, який видано 12.06.1997 року та зареєстровано за реєстраційним №18434 на підставі розпорядження голови Заліщицької РДА від 07.02.1997 року №45, кадастровий номер сформованої земельної ділянки :01:003:0013.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя покійна ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 2,0308 га, оскільки їй було 12.06.1997 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0246218, згідно розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року №45, про що внесено відповідний запис за реєстраційним номером 18434. На даний час земельна ділянка сформована, їй присвоєно кадастровий номер :01:003:0013. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено, про що в газеті «Голос Народу» розміщено відповідне оголошення. Спадкодавиця ОСОБА_3 з 1992 року до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . З нею до дня її смерті за вищевказаною адресою проживала без реєстрації з 1993 року позивачка ОСОБА_2 . ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебувала, заповітів на складала, в управліня її майном вступила позивачка ОСОБА_2 , що проявилося в наявності у неї правовстановлюючих документів на майно і догляд за будинком померлої. Згідно п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції 2003 року) його положення застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 на підставі ст.ст.548, 549 ЦК Української РСР (що був чиним на момент виникнення спірних правовідносин), будучи її спадкоємицею відповідно до приписів ст.1264 та п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції 2003 року). 22.07.2025 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Ткачука С.О. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Приватний нотаріус листом №118/01-16 повідомив позивачці про те, що остання не має можливості підтвердити право на спадкування за ст.1264 ЦК України та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно пропонує для вирішення спору з метою оформлення права на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 звернутися з позовом до суду.

Відповідач Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнала у повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області у підготовче судове засідання не з`явився, однак міський голова подав до суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 23.09.2025 року суддя Шевчук В.М. прийняла до свого провадження цивільну справу, визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначила підготовче судове засідання.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області від 20.09.2000 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.06.2025 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що 01.10.1999 року виконавчим комітетом Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №8.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15.06.2025 року №29-19-0.2133-3911/2-25, відповідно до записів в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Заліщицькою районною адміністрацією Тернопільської області по селянській спілці «Україна» на території Дзвиняцької та Дуплиської сільських рад, встановлено, що 12.06.1997 року ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0246218 за реєстраційним №18434 згідно розпорядження Заліщицької районної державної адміністрації від 07.02.1997 року №45, розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів. Згідно інформації, зазначеної у проекті організації території земельних ділянок, земельна ділянка передбачена для передачі у власність громадянці ОСОБА_3 сформована (кадастровий номер - :01:003:0013, площа 2,0308 га), право власності не зареєстровано та перебуває в оренді ПП «Науково-виробниче агропромислове підприємство «Ель-Гаучо», дата державної реєстрації права оренди 01.03.2023 року.

Згідно витягу №НВ-025 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08.09.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0940 становить 36648 гривень 72 копійки.

Згідно довідки Дзвиняцького старостинського округу Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 26.06.2025 року №19-4/250 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Дзвиняцького старостинського округу Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 26.06.2025 року №19-4/229 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживала з 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 , яка доглядала її та похоронила.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , якій належало спадкове майно, яке складається: з права на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 2,0308 га, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0246218, виданого 12.06.1997 року згідно розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року №45, про що внесено відповідний запис за реєстраційним номером 18434.

Однак, листом приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О. за №118/01-16 від 22.07.2025 року позивачці ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку.

Крім того, факт проживання підтверджується показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які у судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 є їхньою сусідкою та дійсно проживала разом з померлою ОСОБА_3 в с.Дзвиняч на момент смерті, доглядала за нею та похоронила.

V. Оцінка суду

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Нормою ч.1 ст.235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проживала разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до дня смерті останньої.

Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували факт проживання заявниці разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини позбавляє ОСОБА_2 права на отримання спадщини, чим порушуються її спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Заліщицькою міською радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону.

За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , представник відповідача Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області визнав позовні вимоги у повному обсязі, відтак остання має право на спадкування майна, яке належало померлій ОСОБА_3 .

VI. Щодо розподілу судових витрат

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 197, 206, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 315, 318, 319, ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.16, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1268, 1269, 1270, 1273, 1275, 1286, 1296-1297 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , дійсно проживала разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 однією сім`єю з 1993 року до дня смерті останньої в одному будинковолодінні, що за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , як спадкоємицею за законом четвертої черги, право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 2,0308 га, за кадастровим номером :01:002:0940, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0246218, виданого 12.06.1997 року згідно розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року №45, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 27.11.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: м.Заліщики вул.С.Бандери 15Б Чортківського району Тернопільської області, .

Суддя В.М.ШЕВЧУК