Номер провадження: 22-ц/813/8337/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Лозко Ю.П. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою Управління капітального будівництва Одеської міської ради

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання акта прийому-передачі недійсним та про визнання свідоцтва про право власності недійсним

встановив:

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним акт прийому-передачі від 19 січня 2012 року, укладений між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_2 . Визнано договір № 140/19 по співробітництву з інвестування будівництва житлових будинків від 26 листопада 2004 року, укладений ОСОБА_3 головою правління ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» і ОСОБА_2 недійсним. Визнано свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 12 березня 2012 року, яке видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 недійсним. Витребувано у

ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та передано її ОСОБА_1

05 листопада 2025 року Управління капітального будівництва Одеської міської ради звернулося з апеляційною скаргою в якій порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що скаржник належним чином не повідомлявся про перебування у провадженні суду цієї справи, на його адресу, як учасника справи, не надсилалися будь-які судові повідомлення, документи та рішення суду, тому скаржник є особою не повідомленою про розгляд справи, оскільки не знав та не міг знати про розгляд справи, що є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Копію повного тексту оскаржуваного рішення суду представниця скаржника отримала лише 23 вересня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи, доводи скаржника, якими обґрунтовуються вимоги про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження потрібно відмовити, з огляду на таке.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини зауважував, що:

"одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами" (USTIMENKO v. UKRAINE, N 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)";

"вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, N 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)";

"складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)".

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України) (див. постанову Верхового Суду від 04 червня 2025 року у справі N 477/735/16-ц).

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі N 733/112/20 (провадження N 61-16703св23) та від 06 березня 2024 року у справі N 953/5340/21 (провадження N 61-16122св23).

У межах річного строку з дня складення повного судового рішення може бути поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, - і поза межами річного строку.

Тобто річний преклюзивний строк для поновлення строку на апеляційне оскарження не поширюється на учасників справи, не повідомлених про розгляд справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі N 490/9587/18 (провадження N 14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи.

Також у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі N 201/13990/15 (провадження N 61-22496св19), від 29 січня 2021 року у справі N 308/2739/16 (провадження N 61-9648св19), від 21 червня 2023 року у справі N 202/32361/13 (провадження N 61-3546св23) зазначено, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

При цьому суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, має оцінити обставини справи, пов`язані з надсиланням та отриманням рішення суду, можливістю учасника справи подати апеляційну скаргу, строк протягом якого заявник звернувся до апеляційного суду після отримання рішення суду тощо. Водночас суд з одного боку має виходити з конституційної засади забезпечення права на апеляційного оскарження, а з іншого, зважаючи на розумність строків, запобігти порушенню принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження чи повернення апеляційної скарги, суди апеляційної інстанції мають враховувати обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з дотриманням принципу розумності та пропорційності, з метою уникнення надмірного формалізму, із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідний висновок має бути висловлено із додержанням балансу між метою забезпечення належної процесуальної поведінки сторони та забезпеченням її права на апеляційне оскарження судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №454/1883/22).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував практику, відповідно до якої національні суди мають надавати пріоритетність дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав.

Зокрема, ЄСПЛ у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України" зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як "змагальність сторін" (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та "неприпустимість зловживання процесуальними правами" (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі N 490/9587/18).

З огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №301/2320/15-ц).

З матеріалів справи убачається, що оскаржуване заочне рішення Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено 27 травня 2021 року, 09 червня 2021 року забезпечено надання загального доступу до тексту цього судового рішення.

Отже, беручи до уваги дату ухвалення оскаржуваного судового рішення, останнім днем для подачі апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року є 28 червня 2021 року, з урахуванням положень ч.3 ст. 124 ЦПК України.

Проте, з апеляційною скаргою на вказане рішення суду скаржник звернулася лише 05 листопада 2025 року , тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, що становить понад 4 роки.

Як убачається з матеріалів справи, зазначене вище заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року оскаржувалося в апеляційному порядку ОСОБА_4 .

Так, 17 серпня 2022 року Управління капітального будівництва Одеської міської ради отримало у паперовому вигляді повістку про виклик в судове засідання, призначене на 25 серпня 2022 року о 11:50 год, яка зареєстрована скаржником за вх. №22-04/888 (т.2 а.с. 75).

20 березня 2023 року о 15:04:27 год скаржник отримав повістку про виклик в судове засідання, призначене на 27 квітня 2023 року о 09:50 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на адресу електронної пошти, яка є ідентичною тій, що вказана скаржником в апеляційній скарзі, а саме «» (т.2 а.с. 93).

15 травня 2023 року о 07:35:45 год у вказаний вище спосіб Управління капітального будівництва Одеської міської ради отримало копію ухвали Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року (т.2 а.с. 114).

Зазначена вище ухвала Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року, була предметом касаційного перегляду за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2

19 червня 2023 року засобами поштового зв`язку Управління капітального будівництва Одеської міської ради отримало від Верховного Суду поштову кореспонденцію, яка містила копії ухвали суду касаційної інстанції від 07 червня 2023 року та касаційні скарги, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (т.2 а.с. 169).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційного скаргою поданою на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року.

Вказана ухвала апеляційного суду від 09 листопада 2023 року була предметом касаційного перегляду за касаційною скаргою ОСОБА_2

15 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку Управління капітального будівництва Одеської міської ради отримало від Верховного Суду поштову кореспонденцію, яка містила копію ухвали суду касаційної інстанції від 01 квітня 2024 року та касаційну скаргу, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (т.3 а.с. 31).

Наведені вище відомості, що містяться у матеріалах справи, свідчать про те, що Управління капітального будівництва Одеської міської ради було обізнане про перебування цієї справи у провадженні суду, щонайменше з 17 серпня 2022 року, що спростовує твердження скаржника про його необізнаність щодо ухвалення Суворовським районним судом м. Одеси 27 травня 2021 року заочного рішення у цій справі.

З клопотанням про видачу копії оскаржуваного судового рішення представниця скаржника звернулася до суду лише 17 липня 2025 року (т.3 а.с. 71), копія заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року нею отримана 23 жовтня 2025 року (т.3 а.с. 66).

Обґрунтувань тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження, який охоплює проміжок часу, починаючи з 17 серпня 2022 року (день отримання скаржником у паперовому вигляді повістки про виклик до суду) до 05 листопада 2025 року (день подання апеляційної скарги), який складає 3 роки, 2 місяці, 20 днів, а загалом 1177 днів, апеляційна скарга не містить.

Крім цього, апеляційна скарга не містить посилань на обставини непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі "Каракуця проти України", заява N 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Отже, скаржник мав сумлінно користуватися наданими йому правами, зокрема цікавитися станом розгляду справи.

Доказів, які свідчили б про вчинення скаржником усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, не надано.

Положеннями ч. 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що у тому разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ураховуючи наведене, а також імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління капітального будівництва Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року.

Керуючись ст. 127,357,358 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання Управління капітального будівництва Одеської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року.

Відмовити Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою поданою на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання акта прийому-передачі недійсним та про визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Копію ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України, скаржниці надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова