КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8198/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025року місто Київ

справа № 752/446/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13461,66 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 4288,35 грн., заборгованості за процентами - 3265,60 грн., заборгованості по процентам на прострочену позику - 3250,00 грн., 3% річних - 669,54 грн, інфляційні витрати - 1988,17 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 12 вересня 2019 року ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики №2664518, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказував, що кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 6500,00 грн., строком на 29 днів, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами згідно з умовами цього договору.

Зазначав, що 03квітня 2017 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №3042017.

15 травня 2020 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» за договором факторингу було підписано реєстр прав вимоги №99, відповідно до якогоправо вимоги за договором позики №2664518 від 12 вересня 2019 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Посилався на те, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути як новий кредитор.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов одноразовий ідентифікатор відображений у реквізитах договору: rpnhB983Un, за допомогою якого відбулось укладення електронного договору. Без отримання листа на адресу електронну пошту, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений.

Вказував, що в матеріалах справи наявна інформація про номер телефону відповідача який використовувався при укладені договору, електронну пошту за допомогою якої укладався електронний договір, номер рахунку на який зарахувалась сума 6500,00 грн.

Зазначав, що підтвердженням переказу коштів є копія договору позики та інформація про переказ коштів, яку надало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС», оскільки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» не здійснювала операції з готівковими грошима, а перекази коштів здійснювалися виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Посилався на те, що твердження відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитного договору не є вірними та грунтуються на самовільному трактуванні положень договору та Правил надання грошових коштів у позику.

Вказував, що підставі договору факторингу №03042017 від 03 квітня 2017 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 , з чого слідує, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є належним позивачем по даній справі.

30 травня 2025 року від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість. Вказував, що позивач стверджує, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить відповідачу, але жодного доказу цього не надає. Зазначав, що позивач не надав доказів на підтвердження набуття ним права вимоги за кредитним договором №03042017 від 03 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані докази наявності в TOB «1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до відповідача на час укладення договору факторингу з позивачем - тобто на 03квітня 2017року, оскільки договір позики з відповідачем укладенийбільше ніж через 2 роки після укладення договору факторингу - 12вересня 2019 року. Вказував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 на веб сайті: https://mycredit.ua/ заповнив заявку, вказуючи дані, які необхідні для прийняття рішення щодо надання позики ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів». На підставі заявки та даних, що зазначені в ній, ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило реєстрацію заявника на сайті товариства та оформило йому особистий кабінет.

12 вересня 2019 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2664518, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора rpnhB983Un.

Відповідно до п.2 договору позики, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 6500,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Строк позики складає 29 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,6% в день та розміром акційних процентів 1,12% в день. Розмір процентів на прострочену позику складає 2,70% в день.

З довідки ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів»вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №2664518 від 12 вересня 2019 року ідентифікований ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор- rpnhB983Un, час відправки ідентифікатора позичальнику - 12.09.2019, 13:51:06, електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки, виданої ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» 19 липня 2023 року, ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС», яке діє на підставі витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27 квітня 2023 року №21/764-рк, відповідно до умов договору №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між ним та ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів»було здійснено успішний переказ: 12.09.2019 року, сума 6500,00 грн. на картку № НОМЕР_1 . Номер платежу 23907.

У вказаній довідці зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення 12 вересня 2019 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики №2664518 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідачдобровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявна себе відповідні зобов`язання.

А відтак, посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено виникнення між ним та відповідачем зобов'язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які б були прийняті відповідачем, не доведенофакт надання відповідачу кредиту (позики), спростовується вищевикладеним.

Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення кредитного договору на зазначених вище умовах та доказів не надходження на його рахунок коштів.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статей 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

03 квітня 2017 року між TOB «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1 якого первісний кредитор зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти та сплатити первісному кредитору суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 4 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі, наведеній у додатку №3 до цього договору.

Згідно з п.8.2 договору факторингу строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2017 року.

Позивачем також надано копію додаткової угоди від 28 грудня 2017 року №1 до договору факторингу від 03 квітня 2017 року №03042017, згідно якої п.8.2 договору факторингу від 03 квітня 2017 року №03042017 викладається в новій редакції: «8.2. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п.8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2017 року. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу про намір розірвання договору, договір продовжується на період по 31 грудня 2018 року (включно), а в подальшому на кожен наступний календарний рік».

На підтвердження факту переходу права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 від TOB «1Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» позивач надав копію витягу з реєстру прав вимог №99 від 15 травня 2020 року до договору факторингу від 03 квітня 2017 року №03042017.

Таким чином, надані копії договору та витягу з реєстру прав вимог №99 від 15 травня 2020 року до договору факторингу від 03 квітня 2017 року №03042017 містять усі необхідні реквізити і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з TOB «1Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитним договором.

Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорений, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Вищевикладеного суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» права вимоги за договором факторингу.

А відтак, рішення суду першої інстанції інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики 29 днів з 12 вересня 2019 року по 11 жовтня 2019 року.

При цьому, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 05 грудня 2019року.

Враховуючи, що договором позики №2664518 визначений строк його дії, який становить 29 днів, саме протягом даного строку TOB «1Безпечне агентство необхідних кредитів» малоправо нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (11 жовтня 2019 року) є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягала сума відсотків у межах строку кредитування по 11 жовтня 2019 року включно, що становить 3016 грн.

З розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» вбачається, що розмір заборгованості по тілу кредиту станом на 15 травня 2020 року становила 6500 грн., а станом на 05 жовтня 2021 року становила 4288,35 грн., оскільки з відповідача в межах виконавчого провадження ВП №64750832, відкритого за виконавчим написом нотаріуса (виконавчий напис від 20січня 2021 року №7913, який вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем), який в подальшому, в межах справи №758/10290/21 був визнаний таким, що не підлягає виконанню (рішення набрало законної сили 10 вересня 2022 року) було стягнуто 2211,65 грн.

Також позивачем на підтвердження своїх вимог було надано розрахунок про щоденні нарахування та погашення за договором №2664518, з якої вбачається, що відповідачем були внесені кошти на погашення заборгованості по відсоткам, а саме: 11 жовтня 2019 року у сумі 2111,20 грн.; 09 листопада 2019 року у сумі 2111,20 грн.; 09 грудня 2019 року у сумі 2038,40 грн., що разом становить 6260,80 грн.

Отже, станом на 15 травня 2020 року у відповідача була відсутня заборгованість по відсоткам, оскільки якщо від суми кредиту (6500 грн.+ суми відсотків 3016 грн. =9516 грн.) відняти сплачені відповідачем кошти на погашення суми відсотків у розмірі 6260,80 грн., то у відповідача буде наявна заборгованість по кредиту у розмірі 3255,20 грн.

04 жовтня 2021 року в межах виконавчого провадження ВП №64750832було стягнуто з відповідача 2211,65 грн., а відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачасуми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1043,55 грн. (3255,20 грн. - 2211,65 грн. = 1043,55 грн.).

Посилання позивача на пункти Правил надання грошових коштів у позику про те, що у п.6.4 Правил визначено, що проценти нараховуються до повного виконня зобов`язань по сплаті заборгованості за договором позичальником, проте не більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів невиконання зобов`язань, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані Правила не підписані відповідачем.

А відтак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 15 травня 2020 року по 04 жовтня 2021 року проводиться з суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3255.20 грн., а за період з 05 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року з суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1043,55 грн.

А відтак, враховуючи вищевикладене стягненню з відповідача на користь позивача за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року підлягає сума 3% річних у розмірі 148 грн. та сума інфляційних втрат у розмірі 420,50 грн.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копії:договору про надання правової допомоги від 28 вересня 2021року, акту прийому-передачі правової допомоги від 12 вересня 2023 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу понесені у суді першої інстанції у розмірі 7000 грн., а у відзиві на апеляційну скаргу витрати понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн.

На підтвердження розміру понесених відповідачемвитрат на правову допомогу були надані копії:договору про надання правової допомоги від 18 січня 2024року, акту приймання-передачі послуг від 09 лютого 2024 року на суму 7000 грн.; додатку №2 до договору про надання правовоїдопомоги від 18 січня 2024 року; акту приймання-передачі послуг від 29 травня 2025 року на суму 10000 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі №591/550/20 (провадження №61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов'язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі №927/237/20).

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 779,54 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 1198 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу в суді першої та апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, співмірність та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»- задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження: місто Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1043 грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 148 грн., інфляційні втрати у розмірі 420 грн. 50 коп., судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 779 грн. 54 коп. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 1198 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження: місто Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати понесені на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 грн. та витрати понесені на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: