Справа № 635/9653/25
Провадження № 2/635/6594/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа Садове товариство «Фантазія» в особі голови правління СТ Анпілогової Валентини Нарцисівни, про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача, яким просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку № 6 (шість), площею 0,06 га (оформлену на підставі з Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР № 25-69-13911 від 29 листопада 1994 року на ОСОБА_2 ) та на земельну ділянку № 49 (сорок дев`ять), площею 0,058 га (оформлену на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР № 25-69-246 від 28 липня 1994 року на ОСОБА_3 ), які надані для садівництва та розташовані на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області у садівничому товаристві «Фантазія».

Згідно з частинами 1, 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху з тих підстав, що позивач не зазначив ціну позову або вартості майна, на яке він просить визнати право власності, а також до позовної заяви позивач не додав доказів надсилання відповідачу та заінтересованій особі копій поданої заяви з доданими до неї матеріалами за допомогою ЄСІТС або листом з описом вкладення.

Зазначеною ухвалою позивачу був наданий строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з довідкою про доставку електронного документу копію ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав в особистому кабінеті в підсистемі «Електронний Суд» 18 листопада 2025 року, а тому позивач був зобов`язаний в строк до 28 листопада 2025 усунути вказані в ухвалі недоліки позовної заяви.

20 листопада 2025 року ОСОБА_1 частково усунув недоліки позовної заяви, надавши до суду бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення відповідачу та заінтересованій особі копій поданих до суду документів.

Разом з цим позивач надав до суду письмові пояснення, якими не погодився з вимогою суду про необхідність визначення ціни позову з підстави її необгрунтованості та невідповідності нормам матеріального права і судовій практиці.

Так, позивач зазначає, що для позову про визнання права власності за набувальною давністю оцінка земельної ділянки не потрібна, оскільки позов стосується самого факту набуття права власності, а не його вартості. Оцінка вартості земельної ділянки не є обов`язковою, оскільки позов стосується самого факту набуття права власності, а не його ринкової ціни. Мета позову - довести, що позивач набув право власності на земельну ділянку за набувальною давністю, а головним завданням позивача є доведення наявності умов, необхідних для набувальної давності, а не встановлення ринкової вартості ділянки. Вартість майна може бути важлива для інших правочинів або податків, але в контексті позову про визнання права власності за набувальною давністю вона не є обов`язковим елементом для встановлення права власності.

З посиланням на практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 369/2190/22, постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17) позивач зазначає, що оскільки право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту або їх сукупності, виходячи зі змісту статті 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

На думку позивача, оцінка майна не є обов`язковою умовою для визнання права власності за набувальною давністю, якщо це не є предметом спору сторін або якщо це не вимагається іншими нормами права, що стосуються цього конкретного випадку.

Отже, фактично заперечуючи проти ухвали суду про залишення позовної заяви без руху з підстави відсутності в заяві ціни позову, у встановлений судом строк станом на 02 грудня 2025 року позивач вимоги ухвали від 14 листопада 2025 року в повному обсязі не виконав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити таке.

Суд вважає помилковим твердження про те, що вимога про визнання права власності за набувальною давністю не має ознак вимог майнового характеру.

У постанові від 25 серпня 2020 року в справі № 910/13737/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Отже, позовні вимоги про визнання права власності, витребування або повернення майна, виділ у натурі частки майна є майновими, оскільки за своєю правовою природою пов`язані з підтвердженням прав на майно (постанова Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 916/1220/17), тобто такими, що підлягають грошовій оцінці.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Як зазначено в пункті 9 частини 1 статті 176 цього Кодексу, ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку. Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення судового збору, що підлягає сплаті під час звернення до суду. Навіть, якщо позивач звільнений від сплати судового збору, вирішення питання щодо розподілу судових витрат є обов`язком суду при ухваленні рішення по справі відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Ціна позову складається з грошової суми в гривнях, яка відображає заявлену грошову матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру (постанова КЦС ВС від 25 квітня 2023 року у справі № 727/3827/22).

Згідно із частинами 2, 3 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна суд не має права зобов`язувати позивача доплачувати суму судового збору та постановляти ухвалу про залишення позову без руху. У такому випадку суд здійснює розгляд справи по суті та встановлює ціну позову при розгляді справи і розподіляє судові витрати за результатами такого розгляду (зокрема стягнувши недоплачений судовий збір), а не залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про обов`язковість у будь-якому випадку звернення до суду з вимогами майнового характеру зазначення позивачем ціни позову, що не є тотожнім обов`язку визначення позивачем дійсної вартості майна на момент пред`явлення позову до суду, про що і було зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху з наведенням обгрунтування, достатнього для розуміння вимог суду.

Зазначення ціни позову в спорах майнового характеру є процесуальним обов`язком позивача на етапі відкриття провадження у справі, визначеним ЦПК України. Доводи позивача, які викладені у письмових поясненнях щодо усунення недоліків позовної заяви від 20 листопада 2025 року, грунтуються на застосуванні норм матеріального права та зводяться до викладення обставин, які вже мають бути встановлені судом під час розгляду справи по суті. На етапі відкриття провадження у справі суд лише встановлює відповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Вимога суду першої інстанції про надання позову, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 175 ЦПК України не свідчить про прояв надмірного формалізму або відмову у доступі до суду, оскільки невиконання таких вимог процесуального закону заявником унеможливлює дотримання судом принципів змагальності та рівності сторін.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу, оскільки вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху недоліки не було усунуто.

Суд роз`яснює позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

На підставі викладеного, керуючись частинами 3, 5, 6 статті 185 ЦПК суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа Садове товариство «Фантазія» в особі голови правління СТ Анпілогової Валентини Нарцисівни, про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю, вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.В. Бобко