РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретарів судового засідання Простибоженко Ю.М., Білінської Л.С.

представника позивача за первісним позовом адвоката Карпішина С.В.

представника відповідача за первісним позовом - адвоката Семенець К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом, поданим представником ОСОБА_1 адвокатом Карпішиним Сергієм Володимировичем, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Адвокат Карпішин С.Б. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розподілити спільне сумісне майно подружжя таким чином:

- виділити ОСОБА_2 у власність майно вартістю 2 357 682,60 грн, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити ОСОБА_1 у власність майно вартістю 2 142 304, 00 грн, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає 1 359 187,00 грн; автомобіль марки «BMW», державний номер НОМЕР_1 , вартість якого складає 783 117,00 грн.

Обґрунтовуючи позов адвокат Карпішин С.В. зазначає, що сторони з січня 2019 року по 23.06.2022 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто відносини притаманні подружжю. Факт проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах може підтвердити свідок ОСОБА_3 .

Представник позивача зазначає, що 23.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 офіційно був зареєстрований шлюб, на час звернення з позовом сторони разом не проживають, розірвання шлюбу не розглядають, бо мають малолітніх дітей.

У позові вказано, що під час спільного проживання сторонами набуто у власність дві квартири та автомобіль, подружжя не дійшли згоди про добровільний поділ спільного майна в позасудовому порядку, а відтак позивач вимушених звернутись до суду за захистом своїх прав.

Визначаючи варіант поділу спільного майна представник позивача зазначив, що відповідачу у власність пропонується виділити майно на суму 2357682,06 грн, а позивачу - вартістю 2142304,00 грн. Беручи до уваги наявність у подружжя двох дітей, позивач вважає, що такий розподіл з відступом від рівності часток на користь відповідача буде справедливим.

Процедура та позиції сторін

Відповідно до ухвали суду від 19.12.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Згідно з ухвалою суду від 15.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

18.02.2025 ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву (а.с. 73-77), в якій просить: визнати особистою власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 , ринкова вартість якої 2 357 682,60 грн; визнати особистою власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої 1 359 187,00 грн; розподілити спільне майно, а саме автомобіль марки BMW ХЗ, державний номер НОМЕР_1 таким чином: виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль марки «BMW ХЗ», вартістю 783 117,00 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вартості транспортного засобу в розмірі 391 558, 50 грн; стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 15140,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначила, що обидві квартири були придбані нею за її особисті кошти, які вона заробила до того як почала проживати з ОСОБА_1 і до укладення шлюбу. Вона працювала танцівницею на міжнародних круїзних рейсах, отримувала високу заробітну плату. В січні 2019 року за її власні кошти була придбана квартира у м. Житомирі. Позивач за зустрічним позовом вказала, що вони з відповідачем однією сім`єю почали проживати не з січня 2019 року, а з лютого, тому набута квартира не може вважатися спільним майном.

З приводу придбання квартири в м. Вишневому Київської області вказала, що ця квартира також придбана за її особисті кошти, які залишились після придбання квартири в м. Житомирі. В той час вони з ОСОБА_4 вже спільно проживали, планували майбутнє, тому ними було прийнято спільне рішення про реєстрацію квартири на його ім`я, оскільки він займався її оформленням.

Позивач на зустрічним позовом, посилаючись на ст. 57 СК України, вважає, що квартири є її особистою власністю, оскльки придбані нею за особисті кошти, які вона заробила самостійно, не проживаючи з відповідачем.

ОСОБА_2 зазначила, що придбання квартир за її власні кошти може підтвердити свідок ОСОБА_5 .

Позивач не заперечувала, що транспортний засіб марки «BMW ХЗ» придбаний ними з чоловіком у зареєстрованому шлюбі, є їх спільною власністю, перебуває в її фактичному користуванні. Враховуючи інтереси малолітніх дітей, які проживають разом з нею, просила виділити автомобіль їй у власність, просила стягнути з неї на користь відповідача половину вартості транспортного засобу, розстрочити виплату коштів на два роки рівними платежами по 16314,95 грн щомісячно, оскільки на теперішній час в неї відсутня достатня сума для внесення коштів на депозитний рахунок суду.

У разі, якщо суд не задоволить вимогу про розстрочку платежів, просила залишити автомобіль у спільній частковій власності з виділенням кожному по 1/2 частці в ньому.

Відповідно до ухвали суду від 20.02.2025, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя(а.с. 89-90).

06.03.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Карпішин С.В. направив відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 93-97), в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

При цьому, адвокат зазначає, що відповідач за зустрічним позов не заперечує, що обидві квартири придбані за особисті кошти ОСОБА_2 , проте ОСОБА_1 вважає, що оскільки квартири придбані в період, коли вони з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, тому таке майно є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу.

У відзиві на зустрічну позовну заяву вказано, що ОСОБА_1 заперечує проти виділення у власність дружині транспортного засобу, оскільки вважає, що автомобіль має бути виділений йому для забезпечення дотримання рівності часток.

07.07.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Семенець К.О. направила додаткові пояснення у справі (а.с. 109-110), в яких звертала увагу, що ОСОБА_1 у відзиві на зустрічну позовну заяву визнав факт придбання спірних квартир на власні кошти дружини, які були нею зароблені до укладення між ними шлюбу, а відтак такі обставини в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають.

Відповідно до ухвали суду від 17.09.2025, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 114-115).

В судових засіданнях представник ОСОБА_1 - адвокат Карпішин С.В. підтримав первісні позовні вимоги та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Адвокат підтвердив, що відповідач визнає ту обставину, що обидві квартири придбані за особисті кошти дружини, зароблені нею під час роботи танцівницею на круїзних у лайнерах. Проте позивач за первісним позовом вважає, що квартири підлягають поділу як майно, набуте ними на час спільного проживання.

З приводу виділення ОСОБА_2 транспортного засобу заперечував з підстав, викладених в письмових заявах по суті справи.

Адвокат Карпішин С.В. відмовився від заявленого в позовній заяві клопотання про допит свідка ОСОБА_3 .

В судових засіданнях представник ОСОБА_2 адвокат Семенець К.О. заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, просила задоволити вимоги зустрічної позовної заяви. Наполягала, що дві спірні квартири поділу не підлягають, оскільки не є спільним майном подружжя, а придбані за особисті кошти ОСОБА_2 , що не заперечувалось ОСОБА_1 та його представником.

З приводу вимоги про спосіб поділу транспортного засобу представник ОСОБА_2 зазначила, що її довірителька перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, не працює, відповідно в неї відсутні грошові кошти, достатні для внесення половини вартості транспортного засобу на депозитний рахунок суду, тому просить розстрочити виплату коштів на два роки щомісячними платежами, а автомобіль виділити їй у власність. У разі неможливості такого поділу підтримала вимогу про залишення автомобіля у спільній частковій власності подружжя.

На підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 18.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого було відкладено до 21.11.2025.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердженн

23.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений шлюб, що підтверджується змістом копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 6). На час розгляду справи в суді шлюб між подружжям не розірваний.

Зі змісту свідоцтв про народження вбачається, що під час перебування в шлюбі у подружжя народились двоє малолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Згідно з Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2019 квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2019 (а.с. 9, 49-52).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 04.11.2024 вартість квартири АДРЕСА_3 складає 2357682,60 грн, (а.с. 10-15).

Згідно з Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу майнових прав від 31.08.2019 (а.с. 20, 53-57).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 04.11.2024 вартість квартири АДРЕСА_4 складає 1359187,00 грн (а.с. 21-29).

Автомобіль марки«BMW», державний номер НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18.05.2024 належить ОСОБА_2 (а.с. 30-32).

Зі змісту послужної книжки моряка Морського управління Багамських островів SRB 320544-00 вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працювала на посаді танцівниці на міжнародному рейсі, в період з 25.07.2015 по 28.02.2016 та з 25.04.2018 по 01.12.2018 (а.с.80).

Відповідно до листів про наміри для підтвердження угоди про репетиції з ВКСР-умовами та положення листа про наміри-пропозиція виконавцю про співпрацю - трудовий договір з HAL з танцівницею ОСОБА_11 укладені угоди про проведення репетицій з ВКСР в період з 06.05.2016 по 17.06.2016, укладений трудовий договір в період з 19.06.2016 по 10.01.2017 на судно з денною ставкою 86 доларів США; в період з 07.05.2017 по 18.06.2017 укладений трудовий договір в період з 21.10.2017 по 25.02.2018 на судно з денною ставкою 86 доларів США; угоди про проведення репетицій з ВКСР в період з 27.03.2018 по 23.04.2018 укладений трудовий договір в період з 25.04.2018 по 30.11.2018 на судно з місячною ставкою 3500 доларів США (а.с. 81-83).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка і мотиви суду.

Нормами п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Звертаючись до суду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 посилався на те, що обидві квартири придбані сторонами в період їх спільного проживання, а тому є спільним майном подружжя, просив виділити ОСОБА_2 у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; йому у власність - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає 1 359 187,00 грн, а також автомобіль.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати вказані вище квартири її особистою власністю, оскільки вони придбані нею за особисті кошти, які вона заробила до того як вони почали спільно проживати з ОСОБА_1 , визнала, що автомобіль є спільним сумісний майном, просила визнати за собою право власності на нього, а на користь ОСОБА_1 стягнути половину його вартості.

Вартість спірного майна, вказана позивачем в первісній позовній заяві, сторони не заперечували.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що спірні квартири придбані нею за особисті кошти.

Як зазначено вище по тексту судового рішення квартира АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_12 24.01.2019, що підтверджується змістом договором купівлі-продажу (а.с. 49-51), шлюб між подружжям був зареєстрований 23.06.2022.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача за первісним позовом, що квартира в м. Житомирі була придбана за спільні гроші сторін в період спільного проживання, оскільки вони разом почали проживати з січня 2019 року. Відповідач за первісним позовом цю обставину заперечувала, посилалась на те, що разом з ОСОБА_1 вони почали проживати лише з лютого 2019 року.

В судовому засіданні 18.11.2025 за клопотанням ОСОБА_2 допитана свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 ,відповідно свекрухою ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що її син та ОСОБА_13 почали разом проживати з лютого 2019 року в належному їй житловому будинку. На той час ОСОБА_13 за свої кошти придбала квартиру в м.Житомирі, в якій проводився ремонт, а тому син попросив дозволу на час проведення ремонту пожити в неї. Також свідок показала, що їй точно відомо, що і квартира в м. Житомирі, і квартира у м. Вишневому придбані за особисті грошові кошти її невістки ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 не мав грошових заощаджень, він працював будівельником в місті Києві, його місячний дохід складав близько однієї тисячі доларів США.

За встановлених обставин суд робить висновок, що ОСОБА_1 не доведено на підставі належних доказів, що квартира в м. Житомирі придбана в період їх спільного проживання з ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач визнав ту обставину, що ця квартира придбана за особисті кошти відповідача за первісним позовом, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування.

Також з матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 12.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 31.08.2019, який був укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 про придбання майнових прав на об`єкт нерухомості (а.с. 53-57).

Сторони визнають факт їх спільного проживання та ведення спільного господарства без укладення шлюбу з лютого 2019 року, що не потребує додаткового доказування (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Крім того, період спільного проживання без укладення також підтверджений показами свідка ОСОБА_5 .

Водночас, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 заперечувала, що квартира в м. Вишневому є спільним майном подружжя, оскільки вона придбана за її особисті кошти, які вона заробила до того, як почала проживати у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_1 .

Проте, для визнання майна спільним сумісним майном подружжя недостатнім є встановлення тієї обставини, що майно було набуто за час спільного проживання відповідно до ст. 74 СК України та в період шлюбу.

Обставиною, яка підлягає встановленню, є також визначення джерел його набуття, тобто, чи було набуто майно за спільні кошти чоловіка і жінки, які разом проживають.

Заявляючи вимогу про визнання квартири, придбавної в м. Вишневе, спільним майном подружжя, ОСОБА_1 в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав суду докази, що кошти для її придбання були спільними.

Разом з тим, заперечуючи вимоги ОСОБА_1 в цій частині, ОСОБА_2 надала докази на підтвердження наявності в неї грошових коштів, достатніх для придбання нерухомого майна, оскільки вона працювала танцівницею на круїзних лайнерах в період з 25.07.2015 по 28.02.2016 та з 25.04.2018 по 01.12.2018, отримувала значний дохід в іноземній валюті (а.с. 80-83).

Крім того, у відзиві на зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Карпішин С.В. вказав, що позивач визнає ту обставину, що обидві квартири придбані ОСОБА_2 за особисті кошти, які вона отримала за роботу танцівницею (а.с. 93-94), що також підтверджено адвокатом під час судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд визнає помилковими доводи ОСОБА_1 , що факт спільного проживання як подружжя є достатньою і самостійною правовою підставою для визнання майна спільним сумісним майно, оскільки він визнав, що кошти на придбання квартири в м. Вишневому належать ОСОБА_2 , які вона заробила до укладення шлюбу, і вона заперечує належність цього майна до спільного сумісного.

З огляду на те, що судом встановлено і визнається сторонами, що квартира в м. Вишневому, хоча і придбана в період спільного проживання сторін, але за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона заробила самостійно до того моменту, коли вони почали спільно проживати з ОСОБА_1 , тому у суду наявні правові підстави згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України визнати її особистою приватною власності ОСОБА_2 , тобто вимога зустрічної позовної заяви в цій частині підлягає задоволенню, відповідно правові підстави для задоволення первісного позову в цій частині відсутні.

Щодо поділу транспортного засобу

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив виділити йому у власність автомобіль марки «BMW», державний номер НОМЕР_1 , в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила виділити їй у власність автомобіль марки «BMW ХЗ», стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 частину вартості транспортного засобу в розмірі 391 558, 50 грн.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного серії НОМЕР_3 автомобіль марки «BMW», державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 з 18.05.2024 (а.с. 30).

Отже, автомобіль набутий подружжям за період шлюбу, сторони не заперечують, що це є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 2 статті 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

ОСОБА_2 варіантом вирішення такого спору бачила визнання права власності на транспортний засіб за нею зі сплатою ОСОБА_1 грошової компенсації вартості його частини шляхом розстрочення платежів на 2 роки.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц наголошено, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі ст. 365 ЦК України, яка передбачає можливість пред`явлення співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, позову про припинення права власності на частку іншого співвласника за умови виплати йому грошової компенсації вартості його частки, яка завчасно вноситься на депозитний рахунок суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 зробила такий висновок щодо застосування норм права: "приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Таким чином, для примусового припинення права власності одного зі співвласників необхідна згода на отримання грошової компенсації та попереднє внесення коштів на депозитний рахунок іншим зі співвласників.

В цій справі між сторонами не досягнута угода про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Семенець К.О. в судовому засіданні 17.09.2025 вказала, що її довірителька перебуває у декретній відпусті по догляду за дитиною, наразі грошових коштів для виплати чоловікові компенсації половини вартості транспортного засобу не має, просила розстрочити ОСОБА_2 сплату коштів на 2 роки, а у випадку неможливості застосувати розстрочку, просила визнати за кожним із подружжя право власності на його частину.

За час розгляду справи ОСОБА_2 не внесла кошти на депозитний рахунок суду для компенсації частини вартості транспортності засобу.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Карпішин С.В. ні в письмових заявах по суті справи, ні в судових засіданнях не надавали згоду на отримання компенсації.

Враховуючи, що автомобіль, який придбаний в шлюбі, є спільним сумісним майном, згода про його поділ між подружжям не досягнута, ОСОБА_2 , яка просить визнати за нею право власності на весь автомобіль, не дотримана вимога про внесення коштів для компенсації частини вартості спільного майна на депозитний рахунок суду для гарантування дотримання прав іншого із подружжя, а відтак суд робить висновок про залишення транспортного засобу в спільній частковій власності з присудженням кожному із подружжя по його частині.

На підставі викладеного вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження власних доводів, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов переконливого висновку, що підстави для задоволення первісного позову відсутні, оскільки позивачем не доведено, що спірні квартири є спільним сумісним майном подружжя і підлягають поділу між ним, а відтак є неможливим варіант поділу автомобіля шляхом присудження його позивачу за первісним позовом для забезпечення дотримання рівності під час поділу, в той же час вимоги зустрічного позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати зі сплати судового збору у сумі 15140,00 грн, а понесені позивачем за первісним позовом витрати зі сплати судового збору покладються на нього, оскільки в задоволенні первісного позову суд відмовив.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 158, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 .

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «BMW», модель Х3, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_4

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «BMW», модель Х3, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 15140,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Представник позивача: Карпішин Сергій Володимирович, робоча адреса: м. Житомир, вул. С. Ріхтера, 33, оф. 1.

Відповідач за первісним позовом/ позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКППО: НОМЕР_6 .

Представник відповідача: адвокат Семенець Катерина Олексіївна, робоча адреса: м. Житомир, вул. Родини Гамченків, 34А.

Повний текст рішення складений 28.11.2025.

Суддя О.В. Стрілецька