Справа № 635/2909/25
Провадження № 2/635/3875/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Омельник М.М.,

при секретарі судового засідання Сліпченко К.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Москаль Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Данілюка Олександра Володимировича звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 15 квітня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25.12.2024 у справі № 635/13808/24 були розлучені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Від шлюбу позивачка та відповідач мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 30 листопада 2016 року Харківський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 4256, який на даний момент проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги, яка необхідна для утримання та виховання спільної дитини, позивачка вимушена звернутися із позовною заявою до суду про стягненню аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Так, з моменту припинення спільного проживання позивачки з відповідачем та після розлучення за ініціативою відповідача останній через свою сестру декілька місяців сплачував позивачці на утримання їх сина грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на місяць, але останні 3 місяці сплачує по 4 000,00 грн на місяць. В той же час, цих коштів явно недостатньо позивачці для забезпечення сином всім необхідним. Так, крім поточних витрат на харчування, одяг тощо у сина позивачки та відповідача є хронічні захворювання-« синдром гіперактивності та гіперзбудливості з дефіцитом уваги на резидуальному фоні», що підтверджується консультативними висновками лікаря-невролога від 18.12.2024, 29.01.2025, 24.02.2025 та «цілорічний алергічний риніт (сенсибілізація до кліщів домашнього пилу, інтермітуючий перебіг) що підтверджується консультативним висновком лікаря-алерголога від 09.01.2025, згідно якого рекомендовано проведення АСІТ терапії курсом від 3 до 5 років, та отримано рецепт на придбання відповідного препарату ALXOID, вартістю 13 тис. грн. Також, ОСОБА_4 часто хворіє на респіраторні захворювання, тому позивачка змушена залишатись з ним вдома і нести витрати на лікування, її доходи в цей період є мінімальними. Крім того, за показанням лікарів позивачка організувала відвідування ОСОБА_4 спортивної секції з занять спортивною гімнастикою, за що сплачує по 1700,00 грн. на місяць, що підтверджується чеком від 25.02.2025. Позивачкою було направлено відповідачу лист від 15.04.2025 з вимогою щодо сплати аліментів на дитину в розмірі 10000,00 грн. на місяць. Під час переписки з відповідачем через мережу «Telegram» останній повідомив позивачку про те, що зараз він не має роботи та не в змозі виплачувати кошти в розмірі 10000,00 грн. щомісяця на потреби сина. Відповідач має дві квартири в селищі Пісочин Харківської області, інших дітей на утриманні та вихованні не має, аліменти відповідач нікому більше не платить, у шлюб після розлучення не вступав, інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина не має. Відповідач є працездатною особою у продуктивному віці і спроможний заробляти кошти на власне утримання та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїй дитині. Враховуючи викладене позивачка вважає, що стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини потрібно у твердій грошовій сумі, що буде в першу чергу відповідати інтересам дитини та буде забезпечувати достатній матеріальний стан для її утримання та повноцінного розвитку.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28 травня 2025 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог виходячи з наступного. На початку серпня 2022 року він з мамою, ОСОБА_5 (1965 р.н., інвалід II-ї групи) на законних підставах виїхали з України. Потім до них приєдналась дружина з сином і вони вирушили до Чеської Республіки, де їм надали безкоштовне житло. На початку вересня 2022 року з України приїхав батько, після вони з дружиною та сином переїхали до Польщі. З часом батьки переїхали жити до Федеративної Республіки Німеччини. На початку вересня 2024 року вони з дружиною вирішили розійтися, після чого вона разом із сином поїхала до батьків у Харків. Хоча ним було запропоновано залишитися у Кракові, щоб він був у безпосередній близькості до дитини та приймав участь у вихованні. Крім того, ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема щодо матеріального утримання сина, що визнає і сама позивачка у позовній заяві. Більше того, останні кілька років подружнього життя працював тільки він і повністю задовольняв фінансові потреби родини. Через те, що він доволі часто відволікався від роботи для вирішення родинних справ, то йому вже під час розмови про розлучення було відомо, що його звільнять і вересень - це останній робочий місяць. Про що він також повідомив, на той час, дружині. ОСОБА_3 вирішив залишатися у Кракові і шукати нову роботу по спеціальності у сфері ІТ-індустрії. Звільнення з роботи, позбавило стабільного джерела доходів. Та не зважаючи на це, і з огляду на те, що у нього були певні заощадження, і поки вони були, у вересні 2024 року надіслав позивачці у якості аліментів 20 000,00 гривень, у жовтні 2024 року - 10000,00 грн. І це у додаток до того, що при від`їзді він віддав дружині на утримання сина 3000 дол. сша. 01 листопада 2024 року він уклав договір позики зі своєю сестрою, ОСОБА_6 , згідно якого з 01 листопада 2024 року вона взяла на себе зобов`язання щомісяця позичати йому грошові кошти у сумі 4000,00 грн. та перераховувати їх дружині у якості його аліментів. Тож, додаючи кошти зі збережень до позичених у сестри, він відправив 8000,00 грн. у твердій валюті та приблизно 2700,00 грн. подарунками на день народження ОСОБА_7 у листопаді 2024 року, 7000,00 грн. у твердій валюті та приблизно 2000,00 грн. подарунками на Новий Рік у грудні. Оскільки впродовж кількох місяців так і не знайшов роботу та закінчення заощаджень і неспроможність оплачувати оренду квартири у Польщі, були головними причинами, чому він був змушений переїхати до батьків у Німеччину, де також намагався знайти роботу у сфері ІТ, однак безрезультатно. На початку січня 2025 року щоб мати змогу надалі залишатися у Німеччині легально, та отримати право на визначену цією державою соціальну допомогу, він був змушений оселитися у таборі для біженців. Отже, не зважаючи на своє складне життєве та фінансове становище, не ухиляється від виконання своїх аліментних зобов`язань як батько, і щомісяця виплачує екс-дружині по 4000,00 грн. Також впродовж всього терміну поки вже не разом він регулярно робить подарунки синові для його всебічного розвитку: книжки, іграшки, конструктори, набори для експериментів, тощо. Таким чином, сума аліментів, яка їм щомісяця виплачується дружині через свою сестру повністю покриває прожитковий мінімум, визначений законодавством України для дитини, і навіть перевищує його. Крім того, предмет спору відсутній взагалі - так як він вже у добровільному порядку сплачує тверду грошову суму у якості аліментів, яка відповідає вимогам чинного законодавства, а додаткових доходів для сплати вищої суми, яку вимагає позивачка у нього немає.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Данілюк О.В. у судовому засіданні надав пояснення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Москаль Р.Б. надав пояснення, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, прохав відмовити у їх задоволенні.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1,2, 3 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З аналізу змісту вказаних правових норм вбачається, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, і кожен з батьків повинен надавати дитині щомісячно утримання у достатньому розмірі. Тобто, надання батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти забезпеченню гармонійному розвитку дитини, не обмежуючись мінімумом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, щосторони мають малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 30 листопада 2016 року Харківський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 4256. Батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2024 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2149 - розірвано.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-невролога від 18 грудня 2024 року, у пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається діагноз: ММД, синдроми гіперактивності та гіперзбудливості з дефіцитом уваги.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-алерголога від 09 січня 2025 року у пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається діагноз: цілорічний алергічний риніт (сенсибілізація до кліщів домашнього пилу), інтерміттуючий перебіг.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-невролога від 29 січня 2025 року, у пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається діагноз: ММД, синдроми гіперактивності та гіперзбудливості з дефіцитом уваги.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-невролога від 24 лютого 2025 року, у пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається діагноз: синдроми гіперактивності та гіперзбудливості з дефіцитом уваги на резидуальному фоні.

Відповідно до Виписки з ЄДРПОУ від 28 жовтня 2025 року, припинено ФОП ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 гривень. В матеріалах справи відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх добровільну сплату через свою сестру ОСОБА_6 , а тому відсутній предмет спору. На підтвердження надав виписку з карткового рахунку на підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів за період з січня по листопад 2025 року у розмірі 4000,00 гривень кожного місяця та виписку з карткового рахунку на підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів за період з 09.09.2024 по 05.05.2025.

Щодо доводів відповідача про надання ним допомоги в добровільному порядку через свою сестру, а тому відсутній предмет спорту, судом не приймаються, оскільки стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживають малолітні діти, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.

Враховуючи надані сторонами докази, позицію позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та позицію відповідача, який повністю не визнає позовні вимоги, його матеріальне становище та обоюдного обов`язку батьків на утримання дитини, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, суд вважає доцільним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок,щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви тобто з 17 квітня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже розмір аліментів не є незмінним і позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Крім того, позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат в порядку ст. 185 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Щодо судових витрат.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок,щомісячно, починаючи з 17 квітня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , d- ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 01 грудня 2025 року.

Суддя М.М.Омельник