ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2987/24 Номер провадження 22-ц/814/1973/25Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» та представника ОСОБА_1 - адвоката Рой Інни Володимирівни

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2025 року, ухваленого в місті Гадяч під головуванням судді Киричок С. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів за договором оренди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що між нею та ТОВ «Агро-Край» 09.09.2015 укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,0320 га (рілля), кадастровий номер :00:002:0279, що знаходиться на території Лютенської (колишньої - Рашівської) сільської ради Миргородського (колишнього Гадяцького) району Полтавської області.

Позивач - орендодавець у повному обсязі та належним чином виконала взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Натомість відповідач - орендар, у порушення своїх зобов`язань не виплатив орендну плату відповідно до умов договору оренди землі за 2022-2023 роки.

На неодноразові звернення щодо сплати заборгованості по орендній платі, відповідач свої зобов`язання не виконав, мотивуючи тим, що в першу чергу орендна плата виплачується тим орендодавцям, які будуть продовжувати договори оренди землі.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:002:0279 за 2022 та 2023 роки з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат у загальному розмірі 26 705,58 грн, з них 19 567,76 грн - орендна плата, 1 045,16 грн - 3% річних, 4 821,05 грн - інфляційні втрати, 1 271,61 грн - пеня, а також судові витрати у справі.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:002:0279 за 2022 -2023 роки, 3% річних, інфляційні втрати, пеню у загальному розмірі 26 705,58 грн, з них 19567,76 грн - основний борг, 1 045,16 грн - 3% річних, 4 821,05 грн - інфляційні втрати, 1 271,61 грн - пеня.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по сплаті орендної плати та наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством.

Не погодившись з вказаним рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Край» ставиться питання про скасування рішення суду в частині стягнення орендної плати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони, підписуючи договір оренди землі, чітко передбачили умови розрахунку за користування об`єктом оренди, протягом строку дії договору оренди товариство сплачувало орендну плату позивачу у більшому розмірі, ніж встановлено договором.

Вказує, що погоджений сторонами розмір орендної плати становить 8% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, доказів погодження розміру орендної плати у 12% позивачем не надано.

Також зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є невірним, відповідно і нараховані позивачем суми 3% річних та інфляційні втрати також є помилковими.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Рой І. В. в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судом витрат на правничу допомогу адвоката, збільшивши розмір таких витрат до 7 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував обсяг та характер роботи, виконаної адвокатом позивача, конкретні обставини справи та її складність.

Вказує, що значна тривалість розгляду справи свідчить про складність справи та недобросовісну поведінку відповідача, який своїми діями призвів до виникнення судового спору, що в свою чергу слугувало понесенням позивачем додаткових витрат на послуги правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Край» представник ОСОБА_1 - адвокат Рой І. В. просить у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача відмовити, вказуючи на правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг представників сторін та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Агро-Край» та залишення апеляційної скарги адвоката Рой І. В. без задоволення, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пунктів 1, 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2013, виданого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н. М. та зареєстрованого за № 2599, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0320 га, яка розташована на території Рашівської (нині - Лютенської) сільської ради Гадяцького (нині - Миргородського) Полтавської області (а. с. 13).

09 вересня 2015 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Стандарт-Агро», як орендарем, було укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого орендодавець надав орендарю у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,0320 га (рілля), кадастровий номер: :00:002:0279, строком на 7 років зі сплатою орендної плати у грошовій формі до 31 грудня поточного року у розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 4 992,99 грн (а. с. 15-18).

Пунктом 14 договору оренди землі сторони визначили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

На підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 11.08.2017, за згоди орендодавця ОСОБА_1 , право оренди вказаної земельної ділянки перейшло до нового орендаря - ТОВ «Агро-Край». Сторонами також було внесено зміни та викладено у новій редакції пункт 5 договору оренди землі в частині визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки - 119 831,76 грн та пункт 9 щодо розміру орендної плати, який погоджено сторонами у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки або 9 586,54 грн (а. с. 19).

08 вересня 2023 року право оренди ТОВ «Агро-Край» на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав, номер запису про інше речове право 14851574 (а. с. 20).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються положеннями укладеного ними договору оренди землі, а також нормами Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон № 161-XIV), Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України.

Частиною першою статті 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Отже, плата за володіння і користування орендованою земельною ділянкою є обов`язковою умовою оренди землі.

Розмір орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначається умовами договору оренди землі (частина перша статті 15 Закону № 161-XIV).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За нормами статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» праву орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати кореспондується обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Таким чином, у спірних правовідносинах саме орендар є зобов`язаною особою (боржником) щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку орендодавцю у розмірі та на умовах, визначених договором оренди землі, та відповідно на нього покладається обов`язок доведення належного виконання такого зобов`язання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представник відповідача не надав доказів щодо належного виконання ТОВ «Агро-Край» свого зобов`язання щодо виплати позивачу орендної плати за 2022, 2023 роки, а твердження апелянта про сплату орендної плати за минулі роки у більшому розмірі, ніж передбачено договором, не впливають на вирішення спору, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження сторонами виплати орендної плати наперед.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07.05.2024, ТОВ «Агро-Край» нараховано ОСОБА_1 у грудні 2022 року 14 379,83 грн орендної плати, з яких виплачено 2 804,07 грн, утримано та перераховано до бюджету 2 588,37 грн податку на доходи фізичних осіб та 215,70 грн військового збору, тобто заборгованість перед позивачем становить 8 771,69 грн, за 2023 рік відсутня інформація щодо нарахування та виплати орендної плати позивачу відповідачем.

Відповідно до підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (підпункт 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 ПКУ).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПКУ (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ).

Податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статті 351 ПКУ (підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПКУ).

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (підпункт 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПКУ).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПКУ).

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (абзац перший пункту 49.2 статті 44 ПКУ).

Сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податкового зобов`язання з податку на доходи та військового збору за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації. Термін подання декларації про майновий стан і доходи до 01 травня наступного року (підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПКУ).

Отже, подавши декларацію про суми оподатковуваного доходу, нарахованого ТОВ «Агро-Край», як податковим агентом, платнику податків ОСОБА_1 , відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем з виплати орендної плати за 2022 рік у сумі 8 771,69 грн, що доводами апеляційної скарги не спростовано.

Доказів виплати вказаної заборгованості за 2022 рік, а також орендної плати за 2023 рік у встановленому договором розмірі - 9 586,54 грн за рік оренди, що з відрахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить 7 717,16 грн, матеріали справи не містять.

Оскільки строк дії укладеного між сторонами договору оренди землі закінчувався 09 вересня 2022 року - після введення в Україні воєнного стану, тому у відповідності до пункту 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, який діяв у період із 07 квітня 2022 року до 19 листопада 2022 року, цей договір вважається поновленими на один рік без волевиявлення сторін і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто до 09 вересня 2023 року, і права та обов`язки сторін за таким договором підлягають виконанню.

Такім чином, розмір заборгованості з орендної плати за 2022, 2023 роки оренди земельної ділянки кадастровий номер: :00:002:0279, яка підлягає виплаті орендарем ТОВ «Агро-Край» орендодавцю ОСОБА_1 становить 16 488,85 грн (8 771,69 + 7 717,16) - без вирахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Суд першої інстанції, погодившись з доводами позивача щодо заборгованості з виплати орендної плати у сумі 19 567,76 грн, не врахував, що умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 09.09.2015 із змінами, внесеними 11.08.2017, погоджена сторонами орендна плата становить 9 586,54 грн за рік оренди земельної ділянки. Та обставина, що відповідач добровільно нарахував орендну плату за 2022 рік у більшому розмірі - 14 379,81 грн, що становить 12% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, та задекларував такі зобов`язання у 2022 році, не свідчить про виникнення у нього обов`язку сплачувати орендну плату у такому розмірі за пролонгований 2023 рік оренди.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Агро-Край» та зменшення розміру стягнення на користь позивача заборгованості по орендній платі з 19 567,76 грн до 16 488,85 грн та відповідного зменшення нарахувань в порядку статті 625 ЦК України та пені у межах заявлених позовних вимог - станом на 05.08.2024 за 583 дні прострочення на суму боргу за 2022 рік - 8 771,69 грн (3% річних - 419,89 грн, інфляційне збільшення - 838,60 грн (8771,69 x 1.09560269 - 8 771,69), та 0,01% пені за кожний день прострочення - 511,39 грн) та 218 днів прострочення на суму боргу за 2023 рік - 7 717,16 грн (3% річних - 137,90 грн, інфляційне збільшення - 328,74 грн (7 717,16 x 1.04259900 - 7 717,16), та 0,01% пені за кожний день прострочення - 168,23 грн), всього зменшення 3% річних з 1 045,16 грн до 557,79 грн, інфляційних втрат з 4 821,05 грн до 1 167,34 грн, а також передбаченої умовами договору пені з 1 271,61 грн до 679,62 грн.

Відповідно до вимог частини першої, пункту 3 частини другої, частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, змінюючи рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підстав для збільшення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу за апеляційною скаргою адвоката Рой І. В. колегією суддів не вбачається, оскільки погоджений між адвокатом та клієнтом гонорар у фіксованому розмірі 7 000 грн не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову, а також не відповідає принципу справедливості та критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, тому за обставин цієї справи суд першої інстанції мотивовано визначив розмір відшкодування відповідачем витрат позивача на правничу допомогу у 3 000 грн, які також підлягають перерозподілу між сторонами за результатами апеляційного перегляду справи з урахуванням принципу пропорційності.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рой Інни Володимирівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2025 року змінити, зменшивши суму стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер: :00:002:0279 за 2022, 2023 роки з 26 705,58 грн до 18 893,60 грн, з них основного боргу - з 19 567,76 грн до 16 488,85 грн, 3% річних - з 1 045,16 грн до 557,79 грн, інфляційних втрат - з 4 821,05 грн до 1 167,34 грн, та пені з 1 271,61 грн до 679,62 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 859,95 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 2 130 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» 526,87 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» сплатити ОСОБА_1 різницю у розмірі 333,08 грн судового збору, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна