Провадження № 2/127/6197/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.12.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

АТ «Таскомбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що 16.08.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено Кредитний договір № , підписанням якого останій підтвердив, що паспорт кредиту разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" становлять кредитний договір між нею, як позичальником, та ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень". 07.10.2016 між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та АТ "Таскомбанк" був укладений договір про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Станом на 12.05.2025 року заборгованість відповідача становить 40522,18грн. основний боргу, 6,38 грн. відсотки, 23 297,20грн. заборгованість за процентами щомісячними. Усупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ураховуючи, що наявна заборгованість відповідачем не погашена у добровільному порядку, що стало підставою для звернення до суду, просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 63825,76грн та відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України.

Враховуючи вимоги ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Також, під час розгляду вказаної цивільної справи суд ураховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, покладено на кожну із сторін.

Аналізуючи заявлені позовні вимоги та їх правове обґрунтування, суд дійшов висновку, що першочерговому дослідженню під час розгляду даної справи та ухвалення рішення підлягає питання укладення 16.08.2021 між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та відповідачем кредитного договору з метою встановлення моменту можливого виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін та визначення їх обсягу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

На підтвердження факту укладення між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та відповідачем кредитного договору позивачем наданий суду кредитний договір № від 16.08.2021 та паспорт кредиту від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" № 5577143, які підписані позичальницею особисто. Інформація, надана у паспорті кредиту, актуальна до дати припинення договору.

Підписанням вказаних документів відповідач підтвердив, що кредитний договір № , паспорт кредиту разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" становлять кредитний договір між ним, як позичальником, та ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень".

У кредитному договорі № від 16.08.2021 зазначено, що відповідачу надається кредиту у розмірі 44359,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів, передбачених паспортом кредиту, у розмірі 2,70 % щомісячно.

Суд ураховує, що з метою доведення обґрунтованості позовних вимог у даній категорії справ позивач першочергово зобов`язаний довести факт виникнення правовідносин між сторонами, розмір наявної заборгованості та довести факт порушення взятих боржником не себе зобов`язань в частині їх своєчасного повернення.

Аналізуючи наявні у справі письмові докази у сукупності судом встановлено, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних грошових коштів, що виключає можливість встановлення факту виникнення між сторонами боргових правовідносин.

На обґрунтування факту отримання відповідачем кредитних грошових коштів до матеріалів справи долучено лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 16.08.2021, укладеним між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та відповідачем за період з 16.08.2021 до 12.05.2025.

За своєю правовою природою наданий суду розрахунок не є достатнім доказом, оскільки має лише математичні розрахунки загального розміру заборгованості (з урахуванням відсотків, комісії, пені). Такий математичний розрахунок не доводить наявність або відсутність юридичних фактів, оскільки його проведено співробітниками позивача одноосібно, а отже він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності заборгованості. Також він не підтверджує факту отримання кредитних коштів відповідачкою, момент їх отримання і розмір. Аналогічні розрахунки можливо провести щодо будь-якої суми, але вони можуть бути взяті судом до уваги лише у випадку доведення, що правовідносини між сторонами дійсно виникли щодо заборгованості, розмір якої покладено в основу розрахунків.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд зазначив, що з аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Тобто для підтвердження факту виникнення боргових зобов`язань у відповідача позивач зобов`язаний був надати первинні бухгалтерські документи, які містять інформацію про дату виникнення зобов`язань та їх розмір.

Так, відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу.

До позовної заяви представником позивача не надано відповідних платіжних доручень чи їх належним чином завірених копій на підтвердження тих обставин, що ТОВ "ФК"Центр фінансових рішень" перерахувало на платіжну картку відповідача кредитні кошти згідно договору від 16.08.2021.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Ураховуючи наведене, суд позбавлений можливості визначити на яку суму між сторонами спору виникли боргові зобов`язання, момент їх виникнення та розмір відсотків за користування грошовими коштами.

За таких обставин, суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та їх розміру, зокрема відсутні платіжний документ про перерахування коштів, суд приходить до висновку, що факт отримання відповідачем кредитних коштів суду не доведено.

За своєю правовою природою відступлення права вимоги є підставою заміни кредитора у зобов`язанні, тобто є правочином, на підставі якого до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. ст. 512, 514 ЦК України). Відповідно, відображення у реєстрі боржників заборгованості боржника не може бути єдиною правовою підставою виникнення у нього боргових зобов`язань перед новим кредитором, оскільки відповідно до положень статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Суд зауважує, що позивачем на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором № від 16.08.2021, укладеним між ТОВ "ФК"Центр фінансових рішень" та відповідачем, надано копію договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, який датований 07.10.2016, в той час як кредитний договір укладено 16.08.2021, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.

Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Таскомбанк» на підставі договору факторингу від 07.10.2016 року, а тому позивач право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набув.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що кредитний договір № укладений 16.08.22021 року не порушуються права і законні інтереси позивача, тому суд доходить висновку, що позивач не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище договором позики.

Разом з тим, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17).

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у позивача щодо відповідача на момент укладення договору факторингу 07.10.2016 року не було, та сторони не могли передбачити, що 16.08.2021року цим товариством буде укладено договір позики з відповідачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що АТ «Таскомбанк» не довело порушення його прав відповідачем та наявність права звернення в суд з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № , який укладений після відступлення первісним кредитором права вимоги за кредитним договором на користь АТ «Таскомбанк», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором позики у розмірі 63825,76 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 203, 205, 509, 512, 514, 625, 626, 638, 1046, 1054, ЦК України, ЗУ "Про споживче кредитування" ст. ст. 4, 5, 10-12, 13, 76-84, 89, 141, 259, 258-268, 274-282, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову акціонерному товариству «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.12.2025 року.

Акціонерне товариство «Таскомбанк», м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, .

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя: