Номер провадження: 22-ц/813/4493/25
Справа № 501/3886/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення недотриманої заробітної плати,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крутоголова О.О., звернулась до суду із вказаним вище позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ДП МТП «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення недоотриманої заробітної плати, - задоволено, поновлено

ОСОБА_1 строк на оскарження наказу ДП МТП «Чорноморськ» №71 від 29 квітня 2022 року «Про зміни істотних умов праці»; стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату у розмірі 112 024,86 грн; стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь держави судовий збір в розмірі 2 193,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження наказу ДП МТП «Чорноморськ» №71 від 29 квітня 2022 року «Про зміни істотних умов праці», в цій частині відмовлено у задоволенні позову, а в іншій частині судове рішення залишено без змін.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крутоголова О.О., звернулась до суду із заявою про ухвалити додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2025 року стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн.

У апеляційній скарзі, ДП МТП «Чорноморськ», посилаючись на залишення судом першої інстанції поза увагою відсутності належних доказів надання адвокатом та прийняття/оплати позивачкою заявлених витрат на правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, зменшити заявлений позивачкою розмір витрат на правничу допомогу до 0 грн.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою докази підтверджують понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн, питання розподілу яких під час ухвалення рішення від 12 червня 2024 року судом не вирішено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Оскільки рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року, з урахуванням постанови Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 у частині вимог про стягнення з ДП МТП «Чорноморськ» на її користь недоотриманої заробітної плати у розмірі 112 024,86 грн задоволено, судові витрати, понесені позивачкою, зокрема, на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача ДП МТП «Чорноморськ».

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність зменшення заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням скасованої постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року частини, оскільки, як убачається зі вказаного судового рішення апеляційного суду, відмова ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження наказу ДП МТП «Чорноморськ» №71 від 29 квітня 2022 року «Про зміни істотних умов праці», мотивоване тим, що визначений ст. 117 КЗпП України, строк позивачкою не було пропущено, а отже скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року у відповідній частині фактично не вплинуло на обсяг задоволених позовних вимог.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення вказаного заявленого позивачкою розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ДП МТП «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення недоотриманої заробітної плати, - задоволено, поновлено

ОСОБА_1 строк на оскарження наказу ДП МТП «Чорноморськ» №71 від 29 квітня 2022 року «Про зміни істотних умов праці»; стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату у розмірі 112 024,86 грн; стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь держави судовий збір в розмірі 2 193,85 грн.

Питання стосовно понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось.

17 червня 2024 року, із дотриманням, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, строку ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крутоголова О.О., надала суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2024 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження наказу ДП МТП «Чорноморськ» №71 від 29 квітня 2022 року «Про зміни істотних умов праці», в цій частині відмовлено у задоволенні позову, а в іншій частині судове рішення залишено без змін.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крутоголова О.О., звернулась до суду із заявою про ухвалити додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Так, відповідно до наданого позивачкою договору про надання правничої допомоги №/2 від 23.08.2023 року (далі Договір) в порядку та на умовах визначеним цим договором АО «Мережа права» (далі Адвокатське об`єднання), в особі голови об`єднання Глазова О.В., зобов`язується за завданням ОСОБА_1 (далі - Клієнт) надати правову допомогу з представництва інтересів Клієнта щодо оскарження наказів підприємства, яким змінюються істотні умови правці в судовому порядку (п.1.1. Договору).

Оплата послуг, передбачених п.1.1. Договору здійснюється в рівних частинах, шляхом перерахування коштів на рахунок Адвокатського об`єднання.

Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених Адвокатським об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

За послуги, передбачені п.1.1. Договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар, що може складатись з першого та другого платежів. Перший платіж у розмірі 3 500 грн сплачується Клієнтом протягом 2 банківських днів з моменту підписання сторонами Договору.

Виплата другого платежу у розмірі 3 500 грн здійснюється Клієнтом протягом 2 банківських днів після винесення рішення на користь клієнта.

Якщо на виконання зобов`язань виникне необхідність участі адвоката в судовому засіданні Клієнт сплачує витрати, пов`язані із прибуттям та участю адвоката в судовому процесі. Вартість платежу за учать в 1 судовому засідання визначається за домовленістю сторін, але становить не менше 1 500 грн. (п.п. 1.3., 3.1., 3.2., 3.6. Договору).

Відповідно до протоколу №3 ради партнерів Адвокатського об`єднання від 13 березня 2023 року до участі до діяльності Адвокатського об`єднання, як учасників без включення до складу Партнерів, на договірних засадах залучено, зокрема, адвоката Крутоголову О.О.

Згідно звіту (про детальний опис робіт) про надану правову (правничу) допомогу від 14 червня 2024 року адвокатом Крутоголовою О.О.з 23.08.2023 року по 20.03.2024 року надано наступний перелік послуг:

1. Формування правової позиції, підготовка позовної заяви, пошук та правовий аналіз судової практики для обґрунтування позовних вимог та формування пакету документів для звернення до суду, засвідчення копій док3ументів 3 500 грн;

2. Участь у судових засідання по справі 1 500 грн;

3. Плата за досягнутий результат 3 500 грн.

З платіжних інструкцій від 27.08.2023, 07.03.2024 та від 12.06.2024 року вбачається сплата позивачкою ОСОБА_1 8 500 грн за надану професійну правничу допомогу (3 500 грн на рахунок Адвокатського об`єднання та 5000 грн адвокату Крутоголовій О.О.

Аналізуючи дійсність та необхідність, а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 , колегія суддів враховує таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України.

Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті іншою стороною в порядку компенсації сплаченого адвокату гонорару, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

Згідно правової позиції Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої, Верховний Суд визначив в якості належних та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); · витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); ·докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Проте апеляційна скарга ДП МТП «Чорноморськ», не містять обґрунтувань неспівмірності витрат, понесених позивачкою на професійну правову допомогу. Доказів невідповідності заявлених витрат, фактично наданим послугам адвокатом Крутоголовою О.О. скаржником також не надано.

Відхиляючи доводи скаржника про відсутності детального опису витраченого часу на певний вид робіт, апеляційний суд зазначає, що з урахуванням визначення сторонами договору про надання правничої допомоги фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару, то за таких умов кількість годин, витрачених на надання цієї допомоги, характер виконаної роботи не впливає на розмір цього гонорару у цьому конкретному випадку.

Надані позивачкою докази на підтвердження факту понесених нею судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу є належними та достатніми для підтвердження її вимоги про стягнення 8 500 грн, оскільки саме така сума за надані адвокатом Крутоголовою О.О., залученою Адвокатським об`єднанням, згідно Договору зазначена у змісті цієї угоди.

Так, з матеріалів справи убачається, надання адвокатом Крутоголовою О.О. 23.08.2023 року по 20.03.2024 року визначеного у звіті (про детальний опис робіт) про надану правову (правничу) допомогу від 14 червня 2024 року послуг.

Щодо зауважень скаржника про те, що надані позивачкою докази свідчать про здійснення нею оплати професійної правничої допомоги у спосіб інший, ніж передбачено Договором, колегія суддів зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Тож за умови доведеності позивачкою обсягу отриманої професійної правничої допомоги та її вартості, колегія суддів виснує про безпідставність доводів скаржника про відсутність узгодженої Договором оплати послуг, як підставу для відмови у стягненні понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди із необхідністю відшкодувати заявлену суму судових витрат.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується відповідач.

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді О.Ю.Карташов

М.В. Назарова