Дата документу 02.12.2025
Справа № 334/4456/25
Провадження № 2/334/2680/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Новікової Н.В.,

секретар судового засідання Сухова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 334/4456/25 за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

за участі представника КП «Водоканал» Барчишиної Г.В., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

встановив:

КП «Водоканал» в особі представника Заровна О.Р. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , в якому просить стягнути солідарно зі відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 48261грн. 04 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами, які за вказаною адресою надає КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства не вносять, тому за період з 01.06.2017 по 30.04.2025 утворилася заборгованість в сумі 48261 грн. 04 коп. (з урахуванням субсидії), яку просять стягнути з відповідачів.

09.06.2025 ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі №334/4456/25 за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_4 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення та прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №334/4456/25 (2/334/2680/25) за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

30.06.2025 до суду відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності (8 років) звернення до суду. Крім того, у відзиві відповідач зазначає про відсутність укладених договорів з позивачем на постачання води та водовідведення (на надання комунальних послуг); відсутність доказів надання таких послуг позивачем; безпідставність включення до розрахунку заборгованості такої послуги як гаряче водопостачання та водовідведення; посилання в позові на документи які не мають юридичної сили та втратили чинність (а.с. 41-55).

30.06.2025 відповідачем ОСОБА_2 також подано клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 36).

05.09.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, ухвалою суду від 22.09.2025 відмовлено представнику КП «Водоканал» у продовженні процесуального строку подання відповіді на відзив (а.с. 80-93, 105).

20.11.2025 представником КП «Водоканал» надані додаткові пояснення у справі (а.с. 122-143).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в позові просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, а надані послуги неякісні.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позов, також просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Свідок ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 (квартира свідка розташована на четвертому поверсі під квартирою відповідачів, які проживають на п`ятому поверсі), в судовому засідання пояснила, що проживає в даному будинку більше 30 років . Напір води в її квартирі поганий, який напір води у відповідачів не знає. Питна вода яка постачається не якісна, воду відстоює у видрі, і за добу у воді з`являється значний осадок. Коли вона була в квартирі відповідачів напір води був поганий. Іноді буває вода чорна, брудна. Також свідок пояснила, що своєчасно сплачує за послуги водопостачання та їй не відомо, чи проводилась експертиза якості питної води.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши позовну заяву, відзив та докази на обґрунтування позову та відзиву, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Водоканал» ЗМР, , місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая буд.61, здійснює такі види діяльності, зокрема: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний); 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод (а.с. 6).

Згідно зі статутними документами, основним видом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя та області питної води та водовідведення, тому позивач в силу закону є виконавцем комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення.

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 з 11.05.1984 , ОСОБА_2 з 12.12.2006, ОСОБА_3 з 12.12.2006., що підтверджується відповідям Департаменту Адміністративних послуг ЗМР (а.с. 23-26).

Рішення Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є актом органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та споживачами по водопостачанню та водовідведенню.

У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», чинної на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2954цс15).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відсутність договору за період з 01.06.2017 по 01.04.2022 не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Доказів того, що за вказаний період послуга з постачання та водовідведення не надавалась, суду не надано. Допитаний свідок ОСОБА_5 не підтвердив відсутність водопостачання у квартирі відповідачів.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року №85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690», затверджені типові форми договорів, у тому числі форма типового публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

На виконання вищезазначених вимог закону, 01.03.2022 на офіційному веб-сайті органу місцевої самоврядування https://zp.gov.ua та на офіційному веб-сайті КН «Водоканал» http://www.vodokanal.zp.ua було розміщено текст публічного договору приєднання.

Відповідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», публічні договори приєднання вважають укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору (тобто з 01.04.2022 року) на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Таким чином з 01 квітня 2022 року за адресою АДРЕСА_1 укладено публічний договір, оскільки доказів зворотного не надано.

Відповідно до статей 6768 ЖК України та статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Плата за надані комунальні послуги у вигляді питного водопостачання та водовідведення береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до переліку житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Частиною 4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановились фактичні договірні відносини до 01.04.2022 та з 01.04.2022 договірні відносини відповідно до публічного договору з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Тобто, відповідачі є споживачами послуг, які надає КП «Водоканал», зобов`язані сплачувати вартість таких послуг, проте в порушення вищевказаних норм діючого законодавства належним чином не виконували своїх зобов`язань щодо оплати спожитих послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість з 01.06.2017 до 30.04.2025.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві та позов та в окремій заяві (а.с. 36) просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, вказавши на його сплив ще 8 років тому. З такими доводами відповідача суд не може погодитись у зв`язку з наступним.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatismutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO NeftyanayaKompaniyaYukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom",заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.3 ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.14 Закону розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України N 530-IX від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати").

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: "У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Враховуючі, що, позивач просить стягнути заборгованість з 01.06.2017 тобто за вимогами за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року, то законом передбачено продовження позовної давності.

Крім того на підставі п. 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України "Про ведення воєнного стану в Україні" N 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Врахувавши наведені норми, суд дійшов висновку про те, що для заявлених позивачем вимог за період з 01 червня 2017 року по 30 квітня 2025 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.

За таких обставин, суд зауважує, що стягненню підлягає сума заборгованості за період з 01 червня 2017 року по 30 квітня 2025 року, проте в іншому розмірі ніж просить позивач.

Так, за період з 01.06.2017 по 30.04.2025 позивач надав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення на суму 48580 грн. 62 коп. , субсидія за вказаний період становила 319 грн. 58 коп. та заборгованість склала 48261 грн. 04 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 і на 4 особи (а.с.2-4)

Згідно Довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість до стягнення за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2017 по 30.04.2025 складає:

холодне водопостачання 28105 грн. 77 коп.;

холодне водовідведення16550 грн. 86 коп.;

гаряче водопостачання (до 07.2014) переплата 71 грн. 23 коп.;

гаряче водовідведення 2525 грн. 70 коп.;

абонентське обслуговування з централізованого водопостачання 574 грн. 97 коп.;

абонентське обслуговування з централізованого водовідведення 574 грн. 97 грн., а всього 48261 грн. 04 коп. (а.с. 5)

До додаткових пояснень у справі представником позивача додано Розрахунок нарахування плати та отриманих від споживачів платежів за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.06.2017 по 30.04.2025 по особовому рахунку НОМЕР_1 (а.с. 140-143).

У судовому засіданні встановлено, що нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який значиться за адресою: АДРЕСА_1 здійснювались наступним чином:

- з 01.06.2017 по 31.10.2021 - на підставі показань приладів обліку води, встановлених у квартирі;

- з 01.11.2021 по 31.05.2024 у зв`язку з відсутністю показань, нарахування здійснювалися відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»;

- з 01.06.2024 по 30.04.2025 відповідно до положень Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», КП «Водоканал» здійснює нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення на підставі тарифів, затверджених НКРЕКП. Таким чином, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення КП «Водоканал» здійснює у встановленому чинним законодавством порядку та на підставі затверджених тарифів та норм водоспоживання/показань засобів обліку. Оскільки, багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 , має упорядковані квартири з централізованим гарячим водопостачанням, тому питома норма водоспоживання для споживачів, які мешкають в ньому, становить: - норма споживання питної води 0,245 м. куб./добу на одну особу, тобто 7,452 / 7,473 м. куб. у місяць (30/31 доба); - норма споживання гарячої води 0,140 м. куб./добу на одну особу, тобто 4,258 / 4,27 м. куб. у місяць (30/31 доба). При відсутності постачання гарячої води 0,310 м. куб./добу на одну особу, тобто 9,429 / 9,455 м. куб. у місяць (30/31 доба). Отже, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.06.2024 по 30.04.2025 проводились за питомою нормою споживання питної води 0,310 м. куб./добу із розрахунку на 4 споживачів.

Разом з тим, відповідно до отриманої судом інформації ОСОБА_4 знята з реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 з 31.07.2023

Таким чином, з 01.06.2024 (при розрахунку заборгованості за кількістю зареєстрованих осіб) нарахування мало відбуватись на 3 споживачів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 45323 грн. 13 коп. які слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

Доводи представника позивача проте, що на даний момент в квартирі зареєстровано 4 особи, і тому розрахунок на 4 осіб є правомірними, суд до уваги не приймає, оскільки провадження у справі відкрито щодо 3 відповідачів, позовні вимоги не змінювались, а наданих документів не вбачається, хто є четвертою зареєстрованою особою.

Доводи відповідачів про неналежну якість наданої КП «Водоканал» питної води не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. З наданих до відзиву та додаткових пояснень у справі звернень, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до КП «Водоканал» щодо якості питної води. З відповідей, за підписами генерального та комерційного директорів КП «Водоканал» від 08.12.2017 та 18.01.2018 відповідно вбачається, що лабораторією питної води КП «Водоканал» 01.12.2017 відбирались проби питної води у квартирі відповідача. Якість питної води за мікробіологічними та органічними показниками відповідала вимогам ДСанПІН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» про, що відповідача (споживача) повідомляли.

Відповідач ОСОБА_1 зазначила в судовому засіданні, в неї є дані про неякісні послуги, проте доказів цього до матеріалів справи не надано.

Показання свідка не є належним та допустимим доказом якості питної води в будинку відповідачів. Крім того, жоден документ та пояснення свідка не доводять відсутність постачання питної води в квартиру відповідачів.

Таким чином, доводи відповідачів про неякісні послуги КП «Водоканал» не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в ході судового розгляду.

Щодо доводів відзиву на позов про включення до розміру заборгованості гарячого водовідведення на суму 2525 грн. 70 коп. суд виходить з наступного. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача нарахування послугу з централізованого водовідведення гарячої води в період з 01.06.2017 по 15.05.2022 здійснювалися на підставі інформації Концерну «МТМ» про обсяги споживання гарячої води. За інформацією Концерну «МТМ» послуга з постачання гарячої води не надається споживачам з 15.05.2022, що відображено в розрахунку доданому до додаткових пояснень. Таким чином, оскільки саме КП «Водоканал» займається водовідведенням то заявлена сума боргу за гаряче водовідведення на час його наявності, тобто до 15.05.2022, у розмірі 2 525,70 грн. є обґрунтованою та правомірною.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 843,67 грн. в рівних частках, по 947 грн. 89 коп. з кожного відповідача.

Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги Закону України «Про судовий збір», зокрема ст.5 ч.1 п.9, якою звільнено від сплати судового збору у всіх інстанціях осіб з інвалідністю першої та другої групи. Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, доданого до матеріалів справи.

Отже, з огляду на вказану норму відповідач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 10-13, 76-81, 89, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.06.2017 по 30.04.2025 в розмірі 45323 грн. 13 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір у сумі 947 грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір у сумі 947 грн. 89 коп.

Компенсувати Комунальному підприємству «Водоканал» судові витрати на оплату судового збору в розмірі 947 грн. 89 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач Комунальне підприємство «Водоканал», місцезнаходження: вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, ІНЮО: 03327121,

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: