Справа № 304/2262/25 Провадження № 2/304/834/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Галас А.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/2262/25 за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Зизич Наталії Юріївни до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

У С Т А Н О В И В:

адвокат Зизич Н.Ю., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337, зареєстрованого за № 35 в Книзі № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка. Свої позовні вимоги мотивує тим, що як вбачається з Книги № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської ради по КСГП ім. І.Франка, ОСОБА_2 згідно запису № 35 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337 згідно розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації від 12 червня 1997 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ЕНА № 901554 спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай), посвідченого сертифіката серії НОМЕР_1 , виданого Перечинською райдержадміністрацією на підставі розпорядження цієї ж адміністрації за №146 від 12 червня 1997 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 35 від 18 червня 1997 року. Відповідно, на підставі вищенаведеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕА № 901554 від 11 грудня 2001 року, у Книгу № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) у запис № 35 було внесено зміни про перехід права на земельну частку (пай) ОСОБА_3 . Такі ж зміни на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину були внесені у сертифікат серії ЗК № 0033337, де у графі «право на земельну частку (пай) передано» значилося « ОСОБА_3 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Однак ще за життя покійний ОСОБА_3 11 квітня 2013 року залишив заповіт, у відповідності до якого все майно, яке належить йому на праві власності, житловий будинок в АДРЕСА_1 , земельний пай в урочищі Лази, грошові вклади і те, що буде належати йому по закону заповів своєму сину позивачу ОСОБА_1 . Водночас земельну ділянку в розмірі 0,43 га в урочищі «Сіготи» та 0,50 га земельного паю заповів своєму іншому сину ОСОБА_4 . Наразі ОСОБА_1 має намір виділити в натурі належні йому земельні ділянки згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337, однак збираючи необхідний пакет документів виявив втрату вказаного сертифікату. У вересні 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки А.О., яка повідомила, що оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, тоді як ним таких документів надано не було, а відтак йому рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. З метою отримання дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай), необхідного для оформлення спадщини, вони звернулись із відповідним запитом до Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області, яка у відповідь листом № 03-24/2035 від 15 вересня 2025 року повідомила, що в районній державній адміністрації районній військовій адміністрації відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08 серпня 1995 року № 720/95 Кабінетом Міністрів України було організовано виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) в необхідній кількості. На сьогоднішній день земельне законодавство не передбачає виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Одночасно її було проінформовано, що згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» 05 червня 2003 року № 899-ІV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку. Аналогічний адвокатський запит щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) було надіслано до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 29-7-0.31-4510/2-25 від 15 вересня 2025 року його було проінформовано, що порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно п. 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, як, зокрема, і підготовка дублікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанови та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Одночасно було вказано, що у Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі станом на 01 січня 2013 року державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337. Відтак, оскільки станом на сьогодні отримати дублікат втраченого сертифікату є неможливо, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Зизич Наталії Юріївни до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала заяву, у якій просила визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 033337, зареєстрованого в Книзі 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 35 від 18 червня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому розгляд справи проводити без їх участі та не вирішувати питання розподілу судових витрат.

Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23 липня 2000 року виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 18.

Як видно з Книги № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської Ради по КСГП ім. І.Франка, власником сертифікату серії ЗК № 0033337 є ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_1 (запис № 35 від 18 червня 1997 року).

Разом з цим, 11 грудня 2001 року державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори Ганчак Е.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1058, у спадковій справі № 148/014, з якого вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Сімерською сільською радою 20 червня 2000 року і зареєстрованого в реєстрі за № 05, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 зять, що проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ЗК № 0033337, виданого Перечинською райдержадміністрацією, на підставі розпорядження цієї ж адміністрації за № 146 від 12 червня 1997 року на землі, що перебувають у колективній власності КГСП ім. І.Франка, розміром дві цілих одна десята ум.кад.га, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за № 35 18 червня 1997 року. Це свідоцтво підлягає реєстрації у Перечинській райдержадміністрації.

На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 11 грудня 2001 року у Книгу № 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерської сільської Ради по КСГП ім. І.Франка, внесено відповідні зміни та власником сертифікату серії ЗК № 0033337 зазначено ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_1 .

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійному ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_1 .

Однак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 08 листопада 2021 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №494.

Частиною третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , все майно, яке належить йому на праві власності, житловий будинок з його надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , присадибну земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , та земельний пай в урочищі Лази, грошові вклади на ощадкнижках і те, що буде належати йому по закону, заповів своєму сину ОСОБА_1 , а земельну ділянку в розмірі 0,43 га в урочищі «Сіготи» та 0,050 га земельного паю (який повинен йому бути виділений в натурі), заповів своєму сину ОСОБА_4 , про що свідчить заповіт від 11 квітня 2013 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Пекар М.С., зареєстрований в реєстрі за № 20.

Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином, у зв`язку з наявністю заповіту спадкодавця ОСОБА_3 , право на спадкування за таким одержали особи, визначені покійним у заповіті, а саме його сини ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 06 серпня 2025 року № 130/14-11 про осіб місце проживання яких реєструвалося в період з 06 листопада по 07 листопада 2021 року, протягом вказаного періоду за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (період реєстрації з 25 березня 1977 року по 07 листопада 2021 року), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (період реєстрації з 15 листопада 1990 року по теперішній час).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 82476622 від 09 вересня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заведена.

Оскільки ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_3 , постійно проживав разом із таким на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від спадщини, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , не встановлено (а ОСОБА_4 , будучи спадкоємцем за заповітом, разом із спадкодавцем не проживав та заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав, тобто спадщину не прийняв), тому позивач прийняв таку одноосібно.

Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 стверджує, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337, було втрачено.

Так, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. від 09 вересня 2025 року № 480/01-16 позивачу ОСОБА_1 , з огляду на ненадання правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , рекомендовано звернутись до суду з відповідною заявою.

Згідно повідомлення Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 15 вересня 2025 року № 03-24/2035, в районній державній адміністрації районній військовій адміністрації відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08 серпня 1995 року № 720/95 Кабінетом Міністрів України було організовано виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) в необхідній кількості. Згідно з чинним законодавством та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг» (зі змінами), видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Додатково проінформовано, що згідно статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» 05 червня 2003 року № 899-IV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 15 вересня 2025 року № 29-7-0.31-4510/2-25, за нормою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додаються сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай). Порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно пункту 5 даного Порядку передбачалось, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема, підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. В Головному управлінні наявна Книга 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерської сільської ради по КСНП ім. І.Франка. Головним управлінням надається копія запису від 18 червня 1997 року за № 35 з Книги 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерської сільської ради по КСНП ім. І.Франка, з відображенням реєстрації сертифіката серії ЗК № 0033337, виданого ОСОБА_2 . Одночасно зазначено, що поряд із зазначеним записом наявний запис про перехід ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серії ЗК № 0033337 згідно із свідоцтвом на право на спадщину за заповітом серії АЕА № 901554. Разом з цим зазначено, що в Головному управлінні відсутня інформація про видачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 державних актів на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033337.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки у позивача ОСОБА_1 існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Крім цього, суд встановив, що згідно платіжної інструкції № 1.336199833.1 від 02 жовтня 2025 року позивачем сплачено 1 211,20 грн судового збору.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 331, 1216-1218, 1223, 1241, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. 12, 13, 76-83, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 258-259, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов представника ОСОБА_1 адвоката Зизич Наталії Юріївни до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 033337, зареєстрованого в Книзі 3 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 35 від 18 червня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Зизич Наталія Юріївна, РНОКПП: НОМЕР_5 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Перечинська міська рада Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, пл. Народна, 16.

Головуючий:Ганько І. І.