Справа №198/189/25
Провадження № 2/0198/171/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Білинського М.В., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., представника позивача, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду с-ща Юріївка, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив наступне.

ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 110 CDi, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27.07.2024 року вказаний транспортний засіб за усною угодою між позивачем та відповідачем був тимчасово переданий у користування ОСОБА_2 .

Вночі з 29.07.2024 на 30.07.2024 року на даному транспортному засобі ОСОБА_3 двічі в?їхав в паркан, завдавши транспортному засобу пошкодження.

30.07.2024 року були викликані співробітники ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

04.09.2024 відповідно до листа ВП №? 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області заява ОСОБА_1 була розглянута.

За вказаними в заяві фактами співробітниками ВП N 7 було проведено ретельну перевірку та прийнято рішення згідно чинного законодавства.

До Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області було направлено заяву про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП. Однак згідно відповіді було вказано, що так як ОСОБА_2 поїхав з місця ДТП оформити протокол вони не мають можливості.

Транспортний засіб має пошкодження, які відповідно до висновку експерта з авто-товарознавчого дослідження складають 84 465,22 грн.

В добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити матеріальну шкоду позивачу, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 84 465,22 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., судовий збір та витрати за проведення експертизи у розмірі 6000,00 грн.

17.04.2025 ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву залишено без руху.

20.05.2025 у вказаній справі відкрито провадження. Призначено підготовче судове засідання на 26.06.2025 о 09 год.15 хв.

26.06.2025 в підготовче засідання з`явилися представники сторін, висловили свої позиції, клопотань, заяв від них не надійшло, проти закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду не заперечували. Ухвалою від 26.06.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті на 07.07.2025.

07.07.2025 сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 02.09.2025.

02.09.2025 позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала. В судовому засіданні оголошено перерву до 13.10.2025.

13.10.2025 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату через зайнятість в іншому судовому процесі. Судове засідання призначено на 21.11.2025.

21.11.2025 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала.

Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків, надавши належну правову оцінку всім обставинам справи та доказам на їх підтвердження, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 110 CDi, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.19).

У позовній заяві позивач стверджує, що 27.07.2024 року транспортний засіб Mercedes-Benz. Vito 110 CDi за усною угодою між позивачем та відповідачем був тимчасово переданий у користування ОСОБА_2 .

Вночі з 29.07.2024 на 30.07.2024 року на даному транспортному засобі ОСОБА_3 двічі в?їхав в паркан, завдавши транспортному засобу пошкоджень.

Однак, ОСОБА_3 вказані факти заперечив. Представник відповідача вказала, що позивачем не доведено ані факту ДТП, ані завдання автомобілю шкоди у розмірі, зазначеному в позові, в матеріалах справи відсутні докази ДТП, причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та наслідками у вигляді пошкодження автомобіля, у встановленому порядку вина відповідача не була доведена, а також відсутні докази наявності угоди між сторонами про користування автомобілем. Крім того, вказала, що висновок експерта з автотоварознавчого дослідження не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, тому є недопустимим доказом.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.07.2024 позивач звертався до органів поліції з приводу неповернення відповідачем йому автомобіля (а.с.58).

Також 30.07.2024 позивач надав до органів поліції власноручно складену ним заяву, в якій зазначив, що в ситуації розібрався, допомоги поліції не потребує, матеріальних збитків йому не завдано (а.с.65).

Відповідно до довідки за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 , складеної уповноваженим органом поліції, 01.08.2024 о 12:34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 заявниця повідомила, що позивач дав своє авто ОСОБА_6 білого кольору 2003 року гр. ОСОБА_7 , для врегулювання особистих питань та кілька днів тому зверталася до ВП з приводу заволодіння ТЗ, уточнює, що чоловік вже знайшов авто в с. Перев`язівка.

Як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 28.02.2025 № 48-3478 на території обслуговування Павлоградського РВП факту ДТП вчиненим гр. ОСОБА_2 зареєстровано не було. У листі від 26.02.2025 № 43.4/ 1-2187 наявна інформація, що співробітниками ВП № 4 було проведено ретельну перевірку в ході якої було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУ АП (а.с.-56).

Крім того, з матеріалів справи випливає, що позивач не звертався до поліції із заявами про вчинення ДТП за участю належного йому транспортного засобу, а пояснень від ОСОБА_2 поліцейські не відбирали.

Отже, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту скоєння відповідачем дорожньо-транспортної події в період із 29.07.2024 по 30.07.2024.

З пояснень позивача, наданих ним в судовому засіданні, виходить, що транспортний засіб Mercedes-Benz. Vito 110 CDi в період із 30.07.2024 до середини серпня 2024 року перебував на СТО, куди його нібито привіз відповідач. Саме з СТО позивач забрав належний йому автомобіль у пошкодженому стані.

Однак, зазначене спростовується як заявою позивача від 30.07.2024, наданою органам поліції, так і довідкою за результатами розгляду звернення ОСОБА_5 до органів поліції, з яких випливає, що станом на 01.08.2024 позивач знайшов свій автомобіль, а матеріального збитку йому не було завдано.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що вони не були очевидцями передачі позивачем відповідачу транспортного засобу, як і повернення відповідачем автомобіля у пошкодженому стані, не були свідки й очевидцями ДТП, а лише бачили пошкоджений транспортний засіб у дворі позивача в серпні 2024 року. Свідок ОСОБА_8 зазначив, що разом із позивачем приблизно на початку серпня вони забирали пошкоджений транспортний засіб з СТО.

Відео- та аудіо- докази, оглянуті в судовому засіданні, також не містять інформації щодо вчинення відповідачем дорожньо-транспортної події, завдання шкоди транспортному засобу позивача.

Крім того, суд не бере до уваги записи аудіо розмов з відповідачем, оскільки останні здійснені позивачем без згоди ОСОБА_2 , про що зазначила представник відповідача в судовому засідання (а представник позивача зазначеного не спростував), а тому є недопустимим доказами.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним обставинам, суд доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частині першій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

У спорах про стягнення заподіяних збитків, першочергове значення мають правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (делікту) (глава 82 ЦК України, ст. 1166 ЦК України).

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду.

За змістом вищенаведених норм закону для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення як договірних зобов`язань, так і збитків, завданих внаслідок делікту, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обгрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, в той час як відповідач зобов`язаний довести відсутність своєї вини у разі невизнання позову. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 14.04.2020 № 925/1196/18 зазначила, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

В деліктних правовідносинах причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою також є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Між тим, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту передачі відповідачу транспортного засобу в користування 27.07.2024, факту наявності між ними договірних зобов`язань, факту вчинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної події в період з 27.07.2024 по 30.07.2024, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням шкоди.

За відсутності означених вище доказів суд позбавлений можливості застосувати цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення збитків до відповідача.

Крім того, відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 затверджено Інструкцію про призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Пунктом 1.1. Розділу І вказаної Інструкції передбачено, що призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Згідно з п.1.8 Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи, реєстраційна картка або інший документ у випадках, передбачених законом.

Отже, чинним законодавством передбачено дві підстави для проведення експертизи: процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), договір з експертом чи експертною установою. При цьому, підстава для призначення експертизи має бути зазначена у висновку експерта.

Аналіз висновку експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 136С24 від 12.10.2024, свідчить проте, що він не відповідає вимог статті 102 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, на якій підставі була проведена експертиза. У вступній частині висновку вказано, що 26.09.2024 експерту надійшла заява ОСОБА_1 про проведення автотоварознавчої експертизи. Однак, заява не є законною підставою для призначення та проведення експертизи, а до висновку не додано договору між позивачем та експертом про проведення експертизи.

Аналогічний висновок викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року справі № 204/3949/17.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи, слід зазначити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту передачі відповідачу транспортного засобу в користування 27.07.2024, ані факту вчинення ним дорожньо-транспортної події в період з 27.07.2024 по 30.07.2024, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням шкоди, та розміру завданої йому шкоди, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП- залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Суддя М. В. Білинський