Номер провадження: 22-ц/813/6685/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Погорєлової С.О., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток»

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2022 року

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЮН» про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи короткий зміст вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЮН» про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 04.06.2015 року між ТОВ «СТЮН», як позичальником, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1/фд, розмір якої складає 1030000 грн. Позичальник зобов`язався повернути суму грошових коштів в строк до 04 червня 2021 року.

03.08.2015 року між ТОВ «СТЮН», як позичальником, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 7/фд, розмір якої складає 1008555 гривень. Позичальник зобов`язався повернути суму грошових коштів в строк до 03 серпня 2021 року.

23.02.2016 року між ТОВ «СТЮН», як Позичальником, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11/фд, у розмірі 100000 гривень. Строк виконання договору до 23 лютого 2021 року.

Однак, в узгоджені сторонами строки, фінансова допомога не повернута відповідачем.

Після звернення позивача з вимогою про погашення заборгованості відповідачем частково її сплачено.

Позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЮН» на користь ОСОБА_1 5883342,43 грн, з яких: 1744555 грн - основна сума боргу; 3484110 грн - штраф; 81994,09 грн - пеня; 67392,39 грн 3 % річних; 505290,95 грн - збитки від інфляції.

У грудні 2022 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, обґрунтовану тим, що на час звернення з позовом існує непогашена заборгованість, відповідач ігнорує імперативні норми законодавства та звичаї ділового обороту у відносинах, що склались на підставі зазначених договорів. Зазначив, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318037341 від 19.12.2022 року, ТОВ «СТЮН» на праві приватної власності належить нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухиляючись від погашення заборгованості перед позивачем, відповідач вживає активних дій щодо потенційної майбутньої реалізації (продажу) майна, яке йому належить.

Вказав, що в мережі Internet, на веб-сайті OLX опубліковано оголошення щодо продажу промислової бази, складу за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову з боку відповідача можливе вчинення дій, які в подальшому можуть становити загрозу невиконання чи ускладнення виконання судового рішення, в разі задоволення позову, оскільки існує реальна загроза відчуження відповідачем майна.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «СТЮН» в межах суми стягнення. Заборонити органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЮН» про стягнення заборгованості задоволено.

Накладено арешт на нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «СТЮН» на праві власності.

Заборонено вчиняти реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «СТЮН» на праві власності, із забороною вчиняти реєстраційні дії із вказаним майном.

Ухвала суду мотивована тим, що вимогами позивача є стягнення суми заборгованості у розмірі 5883342,43 грн, а розмір іпотечного обтяження 322300,00 грн, тому, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, зазначив, що в даному випадку вбачається, що ринкова вартість майна на яке накладається арешт 6917618,00 грн не перевищує ціну вказаного позову разом з сумою іпотечного обтяження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив задовольнити апеляційну скаргу ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року про забезпечення позову по справі № 522/16508/22.

Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року про забезпечення позову по справі № 522/16508/22, якою вирішено накласти арешт на нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «СТЮН» на праві власності; заборонити вчиняти реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нежитлові будівлі, загальною площею 2480,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «СТЮН» на праві власності, із забороною вчиняти реєстраційні дії із вказаним майном».

Ухвалити постанову про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 522/16508/22.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: будівель літери «А», «Ж», «И», «Т», «Ч», загальною площею 2 480,8 кв.м, які належать ТОВ «СТЮН» є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 18.10.2019 року, укладеним між ПАТ «Банк Восток» (Іпотекодержатель) та ТОВ «СТЮН» (Іпотекодавець), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.C., зареєстрований в реєстрі за № 3898 (надалі Іпотечний договір).

Вказаний Іпотечний договір укладений в забезпечення виконання вимог Іпотекодержателя (ПАТ «Банк Восток»), що випливають з Кредитного договору № ОК2019-0286 від 22 липня 2019 року, зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 30.09.2019 року, а також усіх додаткових угод до нього.

Накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій щодо цього майна перешкоджає реалізації іпотекодержателем свого переважного права на звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовій процедурі та, як наслідок, унеможливлює задоволення останнім своїх майнових вимог до ТОВ «СТЮН» за рахунок заставленого майна.

Так, у разі задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «СТЮН» виконання рішення суду може відбутись за рахунок майна, що перебуває в іпотеці ПАТ «Банк Восток».

У підсумку зазначив, що в ухвалі суду відсутні мотиви, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі (в порушення п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України), а також не вказано, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, не оцінені складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають як вимогам чинного законодавства України, так і висновкам щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду.

Пояснення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 надав клопотання в якому просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року у справі № 522/16508/22 про забезпечення позову згідно пункту 3 статті 362 ЦПК України.

Розглянути апеляційну скаргу без участі позивача, ОСОБА_1 , та/або його представника.

Рух по справі

Оскаржене судове рішення було предметом перегляду в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.08.2023 року ухвалено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії відмовити.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2024 року ухвалено касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Щодо права на апеляційне оскарження.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ст.ст. 2, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі за № 6-885цс15, а саме, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте, ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) зроблений висновок, що «суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

У відповідності до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, за результатом розгляду клопотання про долучення третьої особи ПАТ «Банк Восток», Приморським районним судом м. Одеси 22.03.2023 року постановлено, заяву представника ПАТ «Банк Восток» про залучення до участі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стюн» про стягнення суми заборгованості - задовольнити.

Залучити до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стюн» про стягнення суми заборгованості в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Банк Восток».

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що судові рішення у справі можуть вплинути на права чи обов`язки ПАТ «Банк Восток».

Отже, клопотання ОСОБА_1 , в якому він просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 у справі № 522/16508/22 про забезпечення позову згідно пункту 3 статті 362 ЦПК України, задоволенню не підлягає.

Щодо заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, однак заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга, третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками накладення арешту на майно відповідача та/або встановлення заборони здійснювати певні дії щодо нього.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 виснувала, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Колегія суддів враховує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову у справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЮН» заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 1/фд від 04.06.2015 року, № 7/фд від 03.08.2015 року, № 11/фд від 23.02.2016 року в сумі 5883342,43 грн, з яких: 1744555 грн - основна сума боргу; 3484110 грн - штраф; 81994,09 грн - пеня; 67392,39 грн - 3 % річних; 505290,95 грн - збитки від інфляції.

Зі звіту суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛАР НОВА» «Про визначення ринкової вартості нежитлових будівель загальною площею 2 480,8 кв.м, які розміщенні за адресою: м. Одеса, Балтська дорога, буд. 6» вбачається, що ринкова вартість вказаного об`єкта складає 6 917 618 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручі до уваги те, що між сторонами по справі виник дійсний спір, позивач обґрунтовано навів припущення про те, що відповідач може продати наявне майно, оскільки воно виставлено на продаж на Інтернет майданчику ОЛХ, а відчуження відповідачем майна може істотно ускладнити виконання рішення суду в разі ухвалення судом рішення на користь позивача, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана із необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нежитлові будівлі, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника спірного майна, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Захід забезпечення позову є співмірним позовній вимозі.

До того ж, колегія суддів зазначає, що відповідач по справі, власник майна ТОВ «СТЮН», ухвалу суду про забезпечення позову не оскаржує.

В апеляційній скарзі, скаржник визнає, що у разі задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «СТЮН» виконання рішення суду може відбутись за рахунок майна, що перебуває в іпотеці ПАТ «Банк Восток».

Разом з цим, колегія суддів вважає, доводи апелянта, що накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій щодо майна відповідача перешкоджає реалізації іпотекодержателем свого переважного права на звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовій процедурі та, як наслідок, унеможливлює задоволення останнім своїх майнових вимог до ТОВ «СТЮН» за рахунок заставленого майна, на увагу не заслуговують.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року, справа № 466/2651/23 (провадження № 61-6083сво24), виснував, що «У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно (абз. 11); вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 12); нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 13). Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу - qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі - сильніший по праву).

У випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає».

За викладених обставин, враховуючи, що при постановлені ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, тому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Восток» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 у справі № 522/16508/22 про забезпечення позову згідно пункту 3 статті 362 ЦПК України, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді С.О. Погорєлова

Ю.П. Лозко