БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/3135/25
Провадження № 2/497/1759/25
УХВАЛА

про розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову

02.12.25 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства "Одесагаз" про визнання протиправним та скасування рішення комісії АТ "Одесагаз" про донарахування за граничними об`ємами споживання природного газу та стягнення немайнової моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.11.2025 року звернулася через свого представника до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення комісії AT «Одесагаз» №95 від 13.03.2025 про донарахування за граничними об`ємами споживання природного газу за порушення визнане та зафіксоване в Акті про порушення № 07818 від 24.02.2025 року.

Стягнути з АТ "Одесагаз" на її користь немайнову моральну шкоду в розмірі 100 000.00 гривень (а.с.1-10).

Ухвалою суду від 01.12.2025 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду на 13.01.2026 року на 11:30 годину (а.с.45), про що повідомлено сторін по справі (а.с.46).

Одночасно із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову в порядку ч.2 ст.149, ч.4 ст.152 ЦПК України (а.с.36-37).

В обґрунтування заяви зазначає, що 24.02.2025 року представниками AT «Одесагаз» було висловлено припущення щодо можливого втручання в роботу лічильника та складено Акт про порушення № 07818 без конкретного визначення суті порушення.

18.11.2025 року без відома власниці будинку та складання відповідних актів, представниками AT «Одесагаз» було припинено газопостачання за адресою реєстрації ОСОБА_1 при цьому, жодних повідомлень з цього приводу вона не отримувала.

В подальшому син заявниці зателефонував до Болградського УЕГГ, після чого йому шляхом надіслання документів через месенджер «Вайбер», було надіслано Акт про монтаж/демонтаж лічильника, Протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломб на експертизу, Рішення комісії № 95 від 13.03.2025 року, Акт-розрахунок на суму - 92 665,01 грн., Платіжний документ із зазначенням суми для сплати за проведену експертизу та Повідомлення про припинення газопостачання у разі несплати 92 665,01 гривень до 02.04.2025 року.

Представник вважає, що з огляду на те, що AT «Одесагаз» не було вчасно надано Акту експертизи, Акту-розрахунку та попередження про припинення газопостачання, зазначене позбавило заявницю вчасно звернутись до суду з позовом спрямованим на захист прав споживача.

Крім цього, зазначає, що заявниця ОСОБА_1 є інвалідом II групи, погано чує, ледь пересувається та є онкохворою людиною похилого віку та мешкає сама.

В даному випадку, позивач вважаючи протиправним, оскаржує рішення комісії про донарахування за граничними об`ємами спожитого природного газу з метою запобігання припинення газопостачання з підстав існування простроченої заборгованості. Однак, відповідачем у зв`язку з не надісланням документів з результатами проведеної перевірки лічильника, до виникнення можливості споживача оскаржити таке рішення, передчасно було припинено газопостачання, що є порушенням її прав.

Враховуючи зазначене, вважає, що забезпечення позову спрямовано на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, тому просить постановити ухвалу, про забезпечення позову, шляхом зобов`язання AT «Одесагаз» відновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення судом спірних питань в позовному провадженні.

Згідно ст.153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд вважає за можливе розглянути дану заяву без повідомлення учасників справи.

Дослідивши доводи вказаної заяви, ознайомившись зі змістом позовних вимог, суд дійшов до переконання, що в задоволенні поданої заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно із п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За приписами ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, зобов`язана обґрунтувати необхідність застосування відповідного заходу. Достатньо обґрунтованим вважається підтвердження доказами фактичних обставин, що свідчать про потребу у вжитті певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він спрямований. Оцінюючи цю відповідність, суд бере до уваги співвідношення між правами (інтересами), захисту яких просить заявник, та можливими майновими наслідками заборони чи зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд оцінює доводи заявника з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених вимог, забезпечення балансу інтересів усіх учасників процесу, а також необхідності запобігання порушенню прав та законних інтересів осіб, які не є учасниками даної справи. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності сторін.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом даного позову є визнання протиправним та скасувати рішення комісії AT «Одесагаз» №95 від 13.03.2025 про донарахування за граничними об`ємами споживання природного газу за порушення визнане та зафіксоване в Акті про порушення № 07818 від 24.02.2025 року.

Представник позивача в заяві про забезпечення позову посилається на те, що позивачу по справі не було вчасно надано Акту експертизи, Акту-розрахунку та попередження про припинення газопостачання, а відтак остання не змогла вчасно звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи Акт про порушення № 07818 від 24.02.2025 року було складено представниками АТ «Одесагаз» у присутності споживача ОСОБА_1 , з яким вона ознайомилась під підпис (а.с.21). В акті про порушення зазначено дату та час засідання комісії з розгляду даного акту об 11:30 годині 13.03.2025 року.

Відповідно аналогічні підписи наявні і в Акті про демонтаж лічильника від 24.02.2025 і в протоколі щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, яким споживач запрошувався на 05.03.2025 для проведення експертизи ЗВТ.

Тобто відповідачу достеменно було відомо про виявлене порушення і складений акт.

З повідомлення AT «Одесагаз» про припинення газопостачання у зв`язку з наявною заборгованістю вбачається, що споживачу ОСОБА_1 розрахована сума нарахувань у розмірі 92 665.01 гривень, та зазначено, що в разі не погашення зазначеної суми до 02.04.2025 до споживача будуть здійснені заходи примусового припинення розподілу природного газу до будинку.

А відтак доводи представника позивача про те, що позивач не знала про наявність відповідних актів, протоколів, повідомлень є безпідставними та необґрунтованими.

В дійсності відповідач знала про складений акт і виявлене правопорушення, знала про дату розгляду вказаного акту, та мала б цікавитися результатами прийнятого рішення.

Окрім цього представник позивача посилається на те що син заявниці зателефонував до Болградського УЕГГ, після чого йому шляхом надіслання документів через месенджер «Вайбер», було надіслано Акт про монтаж/демонтаж лічильника, Протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломб на експертизу, Рішення комісії № 95 від 13.03.2025 року, Акт-розрахунок на суму - 92 665,01 грн., платіжний документ із зазначенням суми для сплати за проведену експертизу та повідомлення про припинення газопостачання у разі несплати 92 665,01 грн., до 02.04.2025 року.

Однак доказів в яку дата чи період часу це відбувалось, суду також не надано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не вирішує питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від22.12.2006№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Відповідно до п. 6 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 1 статті 27 Конституції України встановлено, що обов`язок держави - захищати життя людини.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що заявник мав достатньо часу для звернення до суду адже згідно з Кодексом газорозподільних систем, оператор газорозподільної мережі має право припинити або обмежити розподіл природного газу на об`єкт споживача, зокрема, у разі несвоєчасної чи неповної оплати послуг відповідно до умов договору розподілу природного газу (підпункт 1 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ), а також у разі наявності заборгованості за несанкціонований відбір природного газу (підпункт 9 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ), що й було зроблено останнім 18.11.2025 року, і лише 27.11.2025 року позивачка звернулась до суду з позовними вимогами та заявою про забезпечення позову.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

До заяви про забезпечення позову позивач не надає будь-яких обґрунтувань правомірності та співмірності застосування такого заходу забезпечення позову як відновлення газопостачання за адресою позивачки.

Заява позивача не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, а запропонований захід забезпечення позову не стосується предмету та підстав даного спору оскільки обраний позивачкою спосіб забезпечення позову передбачає зобов`язання вчинення дій, що пов`язано з безпосереднім втручанням у господарську діяльність АТ «Одесагаз» без законних на те підстав, оскільки позивач не обґрунтовує якими саме нормами закону, що регулюють діяльність відповідача, передбачено можливість застосування такого заходу забезпечення, а також не доводить наявність реальної загрози в унеможливленні виконання рішення суду щодо предмету спору - у разі задоволення позову.

Суд звертає увагу, що положеннями ч.1 ст.150 ЦК України не передбачено такого виду забезпечення позову як зобов`язання вчинити певну дію та відновити становище.

Лише п.3 ч.1 ст.150 СК України визначено вид забезпечення позову: встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, що не поширюється на даний спір.

Представником позивача в обґрунтування цієї заяви не надано необхідних і достатніх доказів.

Виписний епікриз з медичної карти позивача взагалі датований серпнем місяцем 2022 року, стан здоров`я позивача на час звернення з цією заявою ніякими медичними документами не підтверджено, як і те, що позивач дійсно проживає в цьому будинку і проживає одна.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства "Одесагаз" про визнання протиправним та скасування рішення комісії АТ "Одесагаз" про донарахування за граничними об`ємами споживання природного газу та стягнення немайнової моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.В.Кодінцева