ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/9786/25
Провадження 2/521/5224/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі :

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідачі : ОСОБА_2

треті особи : Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської Ради

предмет позову : позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджував, що відповідач від виконання батьківських обов`язків свідомо ухиляється, син постійно проживає з батьком, знаходиться на його утриманні.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, процесуальним правом надання відзиву не скористалась.

Третя особа Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської Ради вважала можливим вирішити спір на розсуд суду з урахуванням наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, наявні докази, доводи позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України).

Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сторони в цивільному процесі мають широкий спектр засобів доказування, що включає подання документів, свідчень, речових доказів, експертних висновків, електронних доказів, тощо.

Суд не входить до складу суб`єктів доказування.

При цьому сторони користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Здійснюючи правосуддя, суд ухвалює судове рішення у справі лише на підставі юридичних фактів.

Кінцевою метою судового доказування сторін є переконання суду в правильності своєї правової позиції, а функція суду в доказуванні полягає у створені умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Суб`єкти доказування наділяються певними правами та обов`язками, що дозволяють їм брати активну участь у процесі доказування.

Учасники справи, надаючи докази, аналізують докази протилежної сторони, здійснюють порівняння власної позиції з позицією протилежної сторони.

Обов`язок доказування це необхідність здійснення комплексу дій з доказування, що визначається не вільним розсудом суб`єкта доказування, а загрозою настання несприятливих наслідків у разі їх невиконання.

Сторона, надаючи докази, реалізує своє право на доказування та одночасно виконує обов`язок доказування, оскільки саме сторони повинні доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При вирішенні спору суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків (постанову КЦС ВС від 20.03.2024, справа № 204/2097/22).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача ( постанова КЦС ВС від 29.05.2020, справа № 739/2159/18).

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази (постанова КЦС ВС від 2.11.2020, справа № 552/2947/19).

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане підтверджується свідоцтвом про народження : серія НОМЕР_1 , актовий запис № 8629.

Доказів проживання дитини в сім`ї позивача, знаходження виключно на його утриманні останнім за час розгляду справи судом не надано.

Висновок органу опіки Малиновської районної адміністрації ОМР від 17.06.2022 № 0966/01-20 з цивільної справи № 521/5482/22 є неактуальним з урахуванням часу його надання.

Окрім того, за своїм змістом останній не містить жодних доказів свідомого, умисного ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Нотаріальна заява відповідача, якою остання відмовилась від батьківських прав на сина від 21.04.2022, реєстровий номер 4542є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Так, відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Сталою практикою судів України з урахуванням норм сімейного законодавства є висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини (постанова КЦС ВС від 10.11.2023, справі № 401/1944/22).

Жодних інших доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню сина (винна поведінка), коли мати не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не виявляє до сина інтересу, що передбачає застосування такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, як позбавлення батьківських прав, позивачем суду не надано.

Вищевикладене виключає задоволення позову.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя: Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 2.12.2025

02.12.25