25.11.2025 Справа № 363/6128/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря Дрозд В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 19.07.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9861144, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит». Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті кредитодавця, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту, тобто вказав свої персональні ідентифікаційні дані. Відмова відповідача від проходження верифікації чи не надання інформації та документів необхідних для її проведення має наслідком відмови кредитодавця від встановлення ділових відносин з позичальником та від укладення з позичальником кредитного договору. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 75558, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. На виконання умов кредитного договору, 19.07.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку НОМЕР_1 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав у повному обсязі. 20.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, у відповідності до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 року до договору факторингу та акту приймання передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року у розмірі 17 212, 80 грн. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості. Всупереч умов договору № 00-9861144 від 19.07.2024 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 17 212, 80 грн, яка складається з наступного: 5 520, 00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11 692, 80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відтак, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року у розмірі 17 212, 80 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Також, вказаною ухвалою, за клопотання позивача, у порядку статті 84 ЦПК України, витребувано у АТ «Ощадбанк» інформацію: чи емітувалась на ім?я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) платіжна картка НОМЕР_1/чи будь-яка інша платіжна картка; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки НОМЕР_1 , у період з 19.07.2024 року по 24.07.2024 року у сумі 4 800,00 грн.; чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки НОМЕР_1 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 ; первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), або інші, прирівняні до них (довідки/листи), що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти боржника; повного номера рахунка маска картки НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1

12.11.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Дончака Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем частково визнаються позовні вимоги, та на підставу обґрунтування їх часткового задоволення зазначив, що спірний кредитний договір № 00-9861144 був укладений 19.07.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», а тому денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1%. Водночас, позивач не привів умови договору позики до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,45% (1,5%) в день, що є порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування» та ставлять споживача у невигідне становище, обмежуючи його права на справедливі умови кредитного договору. Саме тому, вважає, що слід застосувати ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що «Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним». Отже, вважає умови договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 00-9861144 від 19.07.2024 року, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день нікчемними. Такими пунктами вважає пункти 1.5.1, 1.5.4, 1.7.1, 1.7.2, 1.8., 1.8.1., 1.9., 1.9.1. договору, а також Додаток №1 до вказаного договору. Нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але сторона відповідача вважає, що в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності зазначених пунктів про нарахування процентів проценти в договорі № 00-9861144 від 19.07.2024 року є неузгодженими. З урахуванням нікчемності пунктів договору позики, вважає що проценти мають бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період та загальний розмір процентів провівши власний розрахунок за період з 04.08.2024 року по 20.01.2024 року не може перевищувати 293, 20 грн. Також вказав, що згідно розрахунку заборгованості позивач нараховував штрафи, проте починаючи з 24.02.2022 року позивач не мав права нараховувати штрафи. Відтак, загальний розмір заборгованості, з урахуванням положень кредитного договору та законодавства становить 5093,20 грн., з яких тіло кредиту 4800, 00 грн. + проценти 293, 20 грн., + комісія 720,00 грн. - погашення кредиту 720,00 грн. (03.08.2024). Щодо розміру витрат на правничу допомогу позивача зазначив, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи реально затрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, сторона відповідача вважає, що сума 3 000, 00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з обсягом і складністю наданих послуг адвокатом (в разі задоволення позовних вимог). При цьому зазначив, що розмір судових витрат повинен бути зменшений пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір з 2 422,40 грн. зменшений до 716,78 грн; витрати на правничу допомогу: з 3000, 00 грн. до 887,77 грн. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача 5093,20 грн. заборгованості, 716, 78 грн. судового збору, 887, 77 грн. витрат на правничу допомогу, а в задоволенні решти вимог відмовити.

12.11.2025 року до суду, через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано судом 13.11.2025), представником позивача - Поляковим О.В. подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що провівши аналіз нарахованих відсотків за кредитним договором, позивач має намір зменшити розмір позовних вимог до 14 400,00 грн., а тому просить врахувати дану заяву і зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року у розмірі 14 400, грн., з яких: 5520,00 грн. - заборгованість по кредиту; 8800,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Окрім того, того ж дня представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що умови кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, при укладенні договору відповідачу було надано в повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, розміру загальної вартості кредиту, його вартісну величину. Підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Нарахування відсотків за користування кредитом відображені в наданому розрахунку відбувались згідно з погодженими умовами кредитного договору № 00-9861144 від 19.07.2024 року. Зазначив, що оскільки в розрахунку застосовується процентна ставка більша за 1 % позивачем подано заяву на зменшення позовних вимог. Отже, позивач стягує не 17 212, 80 грн., а 14 400,00 грн. у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування». Також просив звернути увагу, що позивач не стягує нараховані штрафні санкції та пеню.

14.11.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Дончака Д.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивач, розуміючи що така ставка суперечить ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», намагається у відповіді на відзив застосувати ставку 1 % в день, тобто в односторонньому порядку змінити умови кредитного договору «заднім числом», через рік після укладання договору. Тому вважає, що проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період, а не нарівні максимальної ставки, передбаченої Законом України «Про споживче кредитування».

17.11.2025 року від АТ «Ощадбанк», на виконання вимог ухвали суду від 27.10.2025 року, надійшов лист, в якому повідомлено, що в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я гр. ОСОБА_1 емітована банківська платіжна карта № НОМЕР_4 , а також надано виписку по рахункам на підтвердження зарахування коштів у розмірі 4800, 00 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого емітовано вказану платіжну картку. Окрім того, повідомлено, що номер телефону НОМЕР_3 є фінансовим номером та знаходиться в анкетних даних клієнта.

17.11.2025 року до суду, через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення в яких зазначив, що 1% процентна ставка погоджена умовами кредитного договору, а тому саме умови кредитного договору є підставою для визначення розміру процентів, а не будь-які інші показники. Посилання відповідача на необхідність нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ вважає безпідставним, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦК України, облікова ставка НБУ застосовується лише у випадках, коли договором не визначено розмір процентів або договір визнано недійсним. У даному випадку ставка у розмірі 1,45% на день прямо передбачена кредитним договором, що підтверджує її узгодженість сторонами. Подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог є реалізацією його процесуального права, передбаченого статтею 49 ЦПК України, та не змінює суті договірних зобов`язань і не свідчить про визнання неправомірності процентної ставки. У зв`язку із чим, вважає доводи відповідача щодо необхідності перерахунку процентів за обліковою ставкою НБУ необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

24.11.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Дончака Д.М. надійшли заперечення на додаткові пояснення, в яких зазначив, що нарахування позивачем процентів із урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» є зміною позовних вимог, що прямо суперечить процесуальному закону, а відтак не підлягає розгляду судом. В той же час, позивач не подавав до суду заяву про зміну підстав позову. Також, наголосив, що визначена пунктом 1.5.2 договору 1% процентна ставка в день діяла лише протязі перших 15-ти днів користування кредитними коштами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 19.07.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9861144, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 75558, направленим 19.07.2024 року 00:31:33 на номер телефону НОМЕР_3 , та введений останнім 19.07.2024 року 00:32:11.

Відповідно до п.п 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з п.п. 1.2 договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 4 800, 00 гривень. Тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби.

Відповідно до п.п. 1.3 договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - «14» липня 2025 року, згідно умов пункту 3.5 цього договору.

У відповідності до п.п. 1.4 договору позичальник зобов`язаний здійснювати оплату нарахованих процентів в періодичну дату оплати процентів, а саме: «03» серпня 2024 року, та на кожний 15 день після цієї дати протягом строку кредитування. Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються в Графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. У разі, якщо позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим договором продовжуватимуть нараховуватися згідно умов цього договору.

Згідно з п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована.

Стандартна процента ставка складає 1,45% (один цілих 45 сотих) від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п.п. 1.5.1 договору).

Знижена процентна ставка становить 1 (один цілих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (датою видачі кредиту) (п.п. 1.5.2 договору).

У відповідності до п.п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає: 720,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору.

Відповідно до п. 1.8. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за умови користування кредитом виключно за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 11985, 72%.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням періоду користування кредитом за зниженою процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 9472,53% (п.п. 1.8.1 договору).

Згідно з п. 1.9 договору орієнтовна загальна вартість кредиту за умови користування кредитом виключно за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 30 576, 00 грн.

Орієнтовна загальна вартість кредиту з урахуванням періоду користування кредитом за зниженою процентною ставки на дату укладання цього договору становить 30 252, 00 грн. (п.п. 1.9.1 договору).

Пунктом 1.10 договору передбачено, що усі істотні умови цього договору, порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору.

Згідно п. 2.8 договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 19 липня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 4800, 00 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_5 .

Відповідно до п. 6.4 договору у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 240,00 грн.; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 480,00 грн.; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 720,00 грн.; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1440, 00 грн.; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1920,00 грн.; на п`ятдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 2400,00 грн.; на шістдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 2400,00 грн. У будь-якому разі сукупна сума неустойки (штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань на підставі цього договору, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Зазначене також підтверджується Додатком № 1 до кредитного договору № 00-9861144 від 19.07.2024 року, який є Графіком платежів до вказаного договору, який підписаний електронним підписом відповідача (одноразовий ідентифікатор 75558).

Також, 18.07.2024 року відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора 71395, підписано паспорт споживчого кредиту, яким передбачено основні умови кредитування.

Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 00-9861144 від 19.07.2024 року ідентифіковано ТОВ «Макс Кредит» та йому надано одноразовий ідентифікатор 75558 направленим 19.07.2024 року 00:31:33 на номер телефону НОМЕР_3 .

Відповідно до інформаційної довідки № 172/02 від 06.02.2025 року, дослідженої судом у тому числі в електронному вигляді, ТОВ «Платежі Онлайн» повідомило про успішність проведення транзакції щодо видачі кредитних коштів у розмірі 4800,00 грн. на картку № НОМЕР_5 .

Факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується, також випискою по рахункам наданої АТ «Ощадбанк», з якої вбачається, що 19.07.2024 року на картковий рахунок № НОМЕР_4 було зараховано грошові кошти у розмірі 4 800,00 грн.

З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року та детального розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року становить 17 212, 80 грн., яка складається з: 5 520, 00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11 692, 80 грн. прострочена заборгованість за процентами.

20.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС», укладено договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передає ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а фактор приймає належні клієнту право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між клієнтом і боржником.

З витягу з реєстру боржників за кредитними договорами укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу № 20012025-МК/ЕЙС від 20.01.2025 року вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року у загальному розмірі 17 212, 80 грн.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідач не заперечує щодо укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів, а оспорює порядок нарахування та стягнення з нього процентів за нікчемністю положень кредитного договору в частині визначення розміру процентних ставок з наявністю підстав для застосування ставки НБУ, як процентної ставки за договором, укладеним сторонами.

У відповідності до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно до змісту пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

Враховуючи такі положення цього Закону, його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.

Одночасно за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір був укладений 19 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %.

Отже, сторони укладаючи кредитний договір 11 січня 2024 року повинні були діяти у межах, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», при визначенні ними розміру денної процентної ставки, максимальний розмір якої не міг бути більшим, ніж той, що встановлено у частині 5 статті 8 цього Закону, оскільки за умовами укладеного договору передбачили її сплату позичальником виключно за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а не в якості підвищення процентної ставки за неналежне або несвоєчасне виконання обов`язків за договором з повернення кредитних коштів.

Встановлено, що договір укладено між сторонами в період чинності змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», в частині визначення максимально можливого розміру денної процентної ставки, внаслідок чого тимчасове поступове зменшення розміру такої денної процентної ставки не передбачалося, оскільки наведений Перехідними положеннями алгоритм застосовується для поступового приведення у відповідність до положень цього Закону тих договорів споживчого кредитування, що укладені раніше, ніж були внесені зміни до законодавства.

Тобто, надаючи розрахунок боргу за договором та визначаючи заборгованість за процентами за користування кредитом, кредитор нарахував їх ОСОБА_1 відповідно до умов договору, але з порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з тим, позивач користуючись своїм правом подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що провівши аналіз нарахованих відсотків за кредитним договором, позивач має намір зменшити розмір позовних вимог до 14 400,00 грн., а тому просить врахувати дану заяву і зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року у розмірі 14 400, грн., з яких: 5520,00 грн. - заборгованість по кредиту; 8800,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, тобто провів перерахунок та нарахував проценти за ставкою 1 % в день.

В той же час не є слушними посилання представника відповідача на розрахунок процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України за обліковою ставкою НБУ, а не за умовами договору, які в частині визначення їх розміру, не відповідають частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як на його думку вони є нікчемними згідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним.

Між тим, умови договору, що укладено 19 липня 2024 року між сторонами, містять усі складові, що визначені у частині 1 статті 12 цього Закону, та не обмежують права позичальника, а отже не можуть бути визнані нікчемними.

Але при їх викладенні в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами її розмір не відповідає максимально визначеному розміру денної процентної ставки, встановленої у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто по факту є порушенням, а не обмеженням, прав позичальника.

Таким чином проценти, які може планувати отримати кредитор від позичальника при належному виконанні ним умов договору протягом усього строку кредитування, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, тобто розмір таких процентів за користування кредитом на день при належному виконання зобов`язань повинен не бути більшим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у відповідному Законі.

А отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальника процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день.

Тому підстав для розрахунку процентів за обліковою ставкою НБУ не має, так як умовами договору та законом визначено порядок їх нарахування та максимально можливий розмір.

Відтак, беручи до уваги суму кредиту 4 800, 00 грн та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% день, розмір відсотків складає 48,00 грн. в день, та за 185 календарних дні становить - 8 800, 00 грн., суд вважає, що позивач здійснив правильний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами посилаючись на вимоги ЗУ «Про споживче кредитування».

Отже, загальний розмір заборгованості позичальника за процентами у відповідності до періоду та алгоритму здійсненого кредитором розрахунку, а також умов, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 8 800, 00 грн., які позивач просить і стягнути з відповідача на свою користь у заяві про зменшення позовних вимог.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 8 800,00 грн.

З наданого суду детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-9861144 від 19.07.2024 року встановлено, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 4800, 00 грн., за комісією - 720, 00 грн. З вказаного ж розрахунку встановлено, що 03.08.2024 року ОСОБА_1 на погашення кредиту сплачено кошти у розмірі 720, 00 грн.

Відтак, проаналізувавши викладене суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та комісією, з урахуванням здійсненого відповідачем часткового погашення кредиту у загальному розмірі 4800, 00 грн.

Ст. 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тож, оскільки позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 287, 82 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 13 600, 00 грн.) * 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 14 400, 00 грн. (розмір заявлених позовних вимог згідно заяви про зменшення позовних вимог) = 2 287, 82 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу суду надав: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, додаткову угоду № 5 від 11.09.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року до договору про надання правничої допомоги згідно договору № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року з описом та вартістю наданих послуг, згідно яких загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 7 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене та заперечення представника відповідача, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, який є завищеним.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Враховуючи, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнено документально підтверджених понесених позивачем судових витрат, а саме 3 777, 78 грн, виходячи з розрахунку: (розмір задоволених судових витрат 4 000,00 грн) * 13 600,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) /14 400,00 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 3 777, 78 грн.

Керуючись ст. 11, 207, 526, 610, 611, 612, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 76, 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9861144 від 19.07.2024 року у розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 777 (три тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 78 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» (, адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310-А).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Ю. Котлярова