Справа № 463/8717/23
Провадження № 2/463/260/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Представником позивача, в інтересах позивача ОСОБА_1 було подано позов в якому просить суд визнати квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м. об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) право власності на квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м. Визнати автомобіль марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_2 об?єктом права спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 85/100 автомобіля марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_2 об?єктом права спільної сумісної власності. Судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.08.2002 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб про що відділом реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції було складено актовий запис 1-СГ № 127503. 22.06.2023 року Личаківським районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 463/4466/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано : нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м., ???рухоме майно - транспортний засіб марки RENAULT модель MEGANE , номерний знак НОМЕР_3 , переоформлена позивачем, після чого номерний знак - НОМЕР_4 . Повідомляє суд, що починаючи з моменту укладення шлюбу - з 2012 року і по лютий 2022 року позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів. На даний момент позивач працює таксистом . Відповідно, враховуючи заробітну плату, маючи окрім того певні власні заощадження та разом із відповідачем позивачем була придбана квартира що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м. 21.10.2021 року позивач отримав спадщину за законом на частини грошового вкладу, що становить 30369,87 грн, а також на частку від частини квартири за батьком, яку позивач відчужив чоловікові своєї сестри за 144 463,00 грн. За вищевказані кошти позивачем було придбано транспортний засіб марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_5 /В, номерний знак після переоформлення - НОМЕР_4 вартістю 250 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що частки позивача та відповідача щодо автомобіля не можуть бути рівними, розмір часток становить : 250 000,00 грн ( вартість автомобіля) - 174832, 87грн ( сума коштів позивача, що є його особистою приватною власністю) = 75 167,13 грн - вартість частки автомобіля , що є спільною сумісною власністю. 75167,13 грн :2 = 37 583,57 грн, розмір часток автомобіля кожного з подружня в грошовому еквіваленті, що становить 15% на кожного з подружжя. Отже, позивач вважає, що йому належить 212 416,44 грн від вартості автомобіля, що становить 85% вартості автомобіля або 85/100 від вартості автомобіля, відповідачу - 37583,57 грн вартості автомобіля, що становить 15% від вартості автомобіля або 15/100 автомобіля.

Заявою до суду позивач просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує, просить задоволити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`вились, про час, дату і місце розгляду справи були належним чином повідомлені про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Ухвалою судді Личківського районного суду м. Львова від 09.11.2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Судом встановлено, що 10.08.2002 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб про що відділом реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції було складено актовий запис 1-СГ № 127503.

22.06.2023 рок у Личаківським районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 463/4466/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Договором купівлі-продажу від 01.04.2023 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб марки RENAULT модель MEGANE , номерний знак НОМЕР_6 , вартість ТЗ складає 250000,00 грн.

Договором купівлі-продажу від 04.09.2015 року ОСОБА_2 придбала АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м.

21.10.2021 року позивач отримав спадщину за законом на частини грошового вкладу, що становить 30369,87 грн, а також на частку від частини квартири зазначене підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про право на спадщину.

Згідно з договором купівлі продажу 1/8 частки квартири від 14.02.2022 року ОСОБА_3 позивач відчужив ОСОБА_4 у власність 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 за 144 463,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У ході судового розгляду суд встановив, що сторони в справі за час перебування у шлюбі сторонами було придбано : нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м., ???рухоме майно - транспортний засіб марки RENAULT модель MEGANE , номерний знак НОМЕР_3 , переоформлена позивачем, після чого номерний знак - НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 не оспорила поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказане нерухоме майно, презумпція спільності права власності подружжя на вказане нерухоме майно не спростована і в цій частині відповідач визнав позов.

Відтак, з урахуванням положень ст. 60 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у п.70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у цивільній справі № 523/14489/15-ц, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке не є належним способом захисту, наявність такого режиму випливає із мотивувальної частини рішення суду.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем право власності на квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв., суд приходить до наступного висновку.

З нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу квартири від 14.10.200 4 року , який зареєстрований в реєстрі № 3528, посвідчений приватним нотаріусом Окіс І.С. в завіреній копії наданої нотаріальної справи по цьому Договору є нотаріально засвідчена заява позивача ОСОБА_1 в якій він зазначає про те, що надає згоду своїй дружині відповідачу ОСОБА_2 на придбання нею квартири АДРЕСА_3 .

З нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу квартири частин квартири від 26.06.2009 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1981 посвідченого приватним нотаріусом Юзвою Н.Б. . В абз 3 ч. 5 цього Договору зазначено, що купівля частини квартири за цим Договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_1 , в завіреній копії наданої нотаріальної справи по цьому Договору наявна нотаріально засвідчена заява позивача ОСОБА_1 в якій він надає згоду своїй дружині відповідачу ОСОБА_2 на купівлю нею частини квартири АДРЕСА_4 , а також позивач ОСОБА_1 підтверджує те, що гроші, які витрачатимуться на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю. Придбаний об`єкт також буде їхньою спільною сумісною власністю, як такий що набувається позивачем та відповідачем за час шлюбу.

Договором купівлі-продажу від 04.09.2015 року ОСОБА_2 придбала АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено у ст. 71 СК України.

Так, згідно з положеннями ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Також, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з принципу рівності часток в майні чоловіка та дружини, закріпленого в ч. 1 ст. 70 СК України, спірні квартира, що знаходиться у АДРЕСА_1 , як об`єкти спільної сумісної власності подружжя підлягають поділу в рівних частках, а саме , між сторонами в справі, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про право власності на 85/100 автомобіля марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_2 об?єктом права спільної сумісної власності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як було встановлено судом 21.10.2021 року позивач отримав спадщину за законом на частини грошового вкладу, що становить 30369,87 грн, а також на частку від частини квартири за батьком, яку позивач відчужив чоловікові своєї сестри за 144 463,00 грн.

За вищевказані кошти позивачем, що не було спростовано відповідачем, було придбано транспортний засіб марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_5 /В, номерний знак після переоформлення - НОМЕР_4 вартістю 250 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, що частки позивача та відповідача щодо автомобіля не можуть бути рівними, розмір часток становить : 250 000,00 грн ( вартість автомобіля) - 174832, 87грн ( сума коштів позивача, що є його особистою приватною власністю) = 75 167,13 грн - вартість частки автомобіля , що є спільною сумісною власністю. 75167,13 грн :2 = 37 583,57 грн, розмір часток автомобіля кожного з подружня в грошовому еквіваленті, що становить 15% на кожного з подружжя.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що йому належить 212 416,44 грн від вартості автомобіля, що становить 85% вартості автомобіля або 85/100 від вартості автомобіля, відповідачу - 37583,57 грн вартості автомобіля, що становить 15% від вартості автомобіля або 15/100 автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір в сумі 8062,00 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 загальною площею 40, 2 кв. м.

Визнати автомобіль марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_2 об?єктом права спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 85/100 автомобіля марки RENAULT модель MEGANE, номерний знак НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на корить ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 8062,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Нор Н.В.