Провадження № 2/638/850/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В. В.,

за участю секретаря судового засідання Старина С. С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 33733 грн. 71 коп. за період з 01.12.2019 по 31.01.2022, 3 % річних у розмірі 1459 грн. 52 коп., інфляційні витрати у розмірі 7567 грн. 21 коп., а також судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, а за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, загальна сума заборгованості складає 33733, 71 грн.

Відповідач ОСОБА_1 26.02.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заявив про часткове визнання позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, які надані за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 у розмірі 10363, 58 грн., однак не визнає борг у розмірі 23370, 13 грн. Відповідач наголосив, що станом на дату подання позовної заяви, тобто станом на 10.11.2023 обґрунтована заборгованість за послуги з постання теплової енергії для опалення і гарячої води становила 32671, 94 грн. В грудні 2023 і лютому 2024, тобто після подання позивачем позовної заяви, відповідачем сплачено 22308 грн. 36 коп. за послуги, які надані за період з 01.12.2019 по 31.01.2022. Також відповідач заявив про своє часткове визнання позовної вимоги про стягнення 7567, 21 грн., що є відшкодуванням втраченої внаслідок інфляції частини доходу, а саме зазначену вимогу визнає в сумі 7523, 28 грн., і часткове визнання позовної вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1448,99 грн. До відзиву ОСОБА_1 надав копії рахунків і платіжних квитанцій, контррозрахунок заборгованості за послуги теплопостачання за спірний період та розрахунок інфляційних втрат і 3 % річних у розмірі, в якому він визнає.

03.06.2024 представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якій позивач наголошує, що відповідачем частково сплачено суму боргу до відкриття провадження у справі, а також суму боргу в розмірі 22308, 36 грн. після відкриття провадження у справі. Також, просить суд врахувати, що відповідно до наданих відповідачем контррозрахунку і квитанцій про сплату за послуги з теплопостачання, позовні вимоги підлягають зменшенню, а саме до стягнення підлягає сума 11425 грн. 35 коп., інфляційні витрати у розмірі 7567 грн. 21 коп. та 3% річних у розмірі 1459 грн. 52 коп.

15.11.2024 відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про оплату відповідачами боргу за послуги з теплопостачання, надані в березні, квітні, листопаді, грудні 2020 і січні 2021 року, на загальну суму 10456 грн. 80 коп., до якої додав квитанцію №9360-5419-9043-5843 від 14.11.2024 на суму 1527, 07 грн., №9360-5656-1955-2529 від 14.11.2024 на суму 100, 00 грн., №9360-5661-3673-5136 від 14.11.2024 на суму 8829, 73 грн.

22.11.2024 відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про оплату відповідачами боргу за послуги з теплопостачання, надані протягом періоду з 01.03.2021 по 31.01.2022 на суму 134 грн. 65 коп., до якої додав квитанцію №9361-2804-2068-2471 від 14.11.2024 на суму 134, 65 грн.

06.12.2024 відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про зміну розмірів, в яких відповідачем визнаються позовні вимоги, у якій зазначив, що при складанні відзиву ним допущено ряд помилок у визначенні розмірів, в яких ним визнавались заявлені позовні вимоги. Відповідач заявляє, що визнає позовну вимогу в розмірі 32834, 44 грн. та не визнає 899, 27 грн. Окрім того, наголошує, що неврахування встановленої законодавством України заборони на нарахування та стягнення інфляційних нарахувань і процентів річних під час дії воєнного стану призвело до неправильного визначення в розрахунку частини доходу, втраченого внаслідок інфляції і 3 % річних від простроченої суми періоду, за яких нараховується компенсація за втрату частини доходу внаслідок прострочення оплати і відповідно неправильного визначення загального індексу інфляції, а також неправильного визначення періоду, за який нараховується компенсація в розмірі 3 % річних. Заявляє, що позовна вимога про стягнення компенсації за втрату частини доходу внаслідок прострочення оплати визнається ним в розмірі 1170, 23 грн. і не визнається в розмірі 6396, 98 грн., позовна вимога про стягнення компенсації в розмірі 3% річних визнається ним в розмірі 363, 49 грн. і не визнається в іншій частині в розмірі 1096, 03 грн. Просив не враховувати надані ним раніш контррозрахунки заборгованості та інфляційних втрат, 3 %, а врахувати додані до цієї заяви виправлені розрахунки.

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в тій частині, яка ним не визнається, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову чи заяв про розгляд справи без їх участі не надали.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються Житловим кодексом УРСР, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінетів Міністрів України № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», Постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11.12.2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

КП «Харківські теплові мережі» як теплопостачальна організація надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків м. Харкова. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «Харківські теплові мережі» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, на потреби гарячого водопостачання протягом року.

Відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.12.2023.

Відповідно достатті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IVдо 01 травня 2019 року (далі Закон № 1875-IV), відповідні відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 13 даного Закону № 1875-IV визначено, що централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення відноситься до комунальної послуги.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону 1875-V унормовано, що споживачі зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальні послуги, підготовлений виконавцем такої послуги на основі типового договору. Аналогічна норма закріплена і в ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон №2189-VIII), а саме в пункті 1 частини 2 статті 7 Закону 2189-VIII.

Крім того, обов`язок вносити плату за комунальні послуги, отримані споживачами таких послуг, закріплений положеннями ЖК України. Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Така сама норма закріплена і в ст. 162 Житлового кодексу України, яка передбачає обов`язок наймача, який користується жилим приміщенням зі згоди власника цього приміщення в будинку (квартирі), що належить останньому на праві приватної власності, своєчасно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнав частково позовні вимоги, зазначив, що він та інші відповідачі користувались послугами теплопостачання (постачання теплової енергії та гарячої води) у спірний період за адресою їх проживання, частково сплачували за користування послуг.

Відповідно до розрахунку позивача, а саме «Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу», яка долучена до позовної заяви, позивачем за послуги теплопостачання нараховано за період грудень 2019-січень 2022 сума 37712, 31грн. (графа15), також вказана сума сплачена відповідачами за місяць з урахуванням періоду 3978,6 грн. (без розподілу помісячно сплачених сум за опалення та постачання гарячої води). Отже, сума позовних вимог, яка була первинно заявлена до стягнення, складає 37712,31-3978,6= 33 733,71 грн.

Відповідно до остаточного розрахунку боргу за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за спірний період (з урахуванням заяви про виправлення помилки в Розрахунку відповідача ОСОБА_1 (вх.№27709 від 01.05.2025), який він просив врахувати, нарахована позивачем за послуги теплопостачання сума за період грудень 2019-січень 2022 складає 37712, 31грн., тобто, в цій частині дані обставини сторонами визнаються і суд їх вважає встановленими. Проте, відповідач у своєму розрахунку зазначає, що на дату пред`явлення позову ним раніше було сплачено за спірний період 4877,87 грн., що не узгоджується з відомостями позивача.

Судом було надано час для узгодження та звіряння сторонами сум нарахувань і оплат, в тому числі і після відкриття провадження у справі за спірний період за особовим рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому позивачем було підтверджено на підставі платіжних доручень, долучених відповідачем до відзиву, про сплату останнім суми боргу у розмірі 22308,36 грн., після чого позивач уточнив позовні вимоги.

Перевіряючи вказані обставини, суд встановив, що після подання до суду позовної заяви (10.11.2023) відповідачем за спірний період було сплачено частково сума боргу декілька платежами, а саме:

-за послуги з теплопостачання, надані в березні, квітні, листопаді, грудні 2020 і січні 2021 року, на загальну суму 10456 грн. 80 коп.: квитанції №9360-5419-9043-5843 від 14.11.2024 на суму 1527, 07 грн., №9360-5656-1955-2529 від 14.11.2024 на суму 100, 00 грн., №9360-5661-3673-5136 від 14.11.2024 на суму 8829, 73 грн.;

-за послуги з теплопостачання, надані протягом періоду з 01.03.2021 по 31.01.2022 на суму 134 грн. 65 коп.: квитанція №9361-2804-2068-2471 від 14.11.2024 на суму 134, 65 грн.;

-за послуги з теплопостачання, надані за опалення за грудень 2019, січень, лютий 2020 на суму 7164,44 грн.: квитанція №9333-3017-5294-5719 від 16.02.2024 на суму 7164,44 грн;

-за послуги з теплопостачання, надані за опалення за березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2021, січень 2022 р. на суму 11679,77 грн.: квитанція №9333-9444-1244-9437 від 20.02.2024 на суму 11679,77 грн;

-за послуги з теплопостачання, надані за опалення лютий 2021, на суму 3370,93 грн.: квитанція №9333-9743-6714-5995 від 22.02.2024 на суму 3370,93 грн.

Таким чином, за весь період розгляду справи, з часу подання позову і до ухвалення рішення, відповідачем ОСОБА_1 за спірний період надання послуг (з 01 грудня 2019 по 31 січня 2022) сплачена сума боргу у загальному розмірі 32 806,59 грн.

Підсумовуючи, суд зазначає, що остаточно предметом спору є сума заборгованості, яка є різницею між заявленими до стягнення первинно позовними вимогами та сумою, сплаченою відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи, тобто сума у розмірі 927,12 грн.(33733,71грн.- 32806,59грн.)

При цьому суд зауважує, що суму, яку позивач уточнив до стягнення, суд не бере до уваги, оскільки вона розрахована тільки з відомостей та доказів, що надав відповідач у відзиві, і які не були узгоджені з ним остаточно в повному обсязі в частині віднесення оплат на певний період заборгованості і по детальному виду послуг (на опалення чи на гарячу воду) в розрізі призначення платежу, яке було зазначено в платіжних квитанціях, наданих відповідачем. Сторони не надали суду акт звірки чи інші докази, які б свідчили про остаточно узгодження/визнання ними всіх сум, нарахованих та сплачених за спірний період з помісячною розбивкою, а суд позбавлений можливості самостійно це визначити.

Так, в «Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу», долученої до позову, в графі 16 «Сплачено за місяць з урахуванням періоду» не визначено за яку саме послугу і в якому обсязі зарахована оплата. За спірний період в інформації, що зазначена після таблиці, також неможливо визначити за послуги якого періоду зарахована оплата, що відбувалась 20.12.2019 на суму 294,72 грн., 23.01.2020 на суму 256,91 грн. та в наступний період до 27 квітня 2023. Вбачається, що 27.04.2023 був здійснений платіж на суму166,72 грн., проте, знову незрозуміло за який період зарахована ця проплата.

З наданих відповідачем ОСОБА_1 копій рахунків, що надсилались КП «Харківські теплові мережі» для оплати, та платіжних квитанцій, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, вбачається, що за операційним рахунком НОМЕР_1 здійснювались за допомогою веб-банкинга оплати послуг, отримувачем сум яких є позивач. У платіжних квитанціях в розділі «призначення платежу» чітко зазначено вид послуги (опалення або гаряча вода), період її надання та адреса, за якою послуга споживалась, також номер операційного рахунку.

Проте, визначити суму, яка б визначала загальний розмір здійснених відповідачем проплат станом на момент подання позову не представляється можливим, оскільки відповідачем за спірний період подані квитанції не в повному обсязі, достатньому встановити обставини здійснення ним до подання позову проплат та визначити суму заборгованості з урахуванням цих проплат.

Суд також не бере до уваги платіжні квитанції №9327-5330-5907-3042 від 20.12.2023 на суму 1249,53 грн. та №9327-5328-8845-7196 від 20.12.2023 на суму 387,09 грн. як докази в оплату заборгованості за спірний період, оскільки в призначенні платежу зазначений період надання послуг листопад 2023, що не входить до спірного періоду та не є предметом доказування.

Судом встановлено та перевірено належними доказами, що під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 частково оплатив заявлену до стягнення суму боргу у загальному розмірі 32 806,59 грн. за спірний період надання послуг (з 01 грудня 2019 по 31 січня 2022). Залишок заборгованості складає 927,12 грн.(33733,71грн.- 32806,59грн.).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

За встановлених судом обставин Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» у період з 01.12.2019 по 31.01.2022 надавались відповідачам послуги з теплопостачання, оплату за які вони вносили несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Доказів того, що вказані послуги позивачем фактично не надавались чи відповідачами не отримувались, останніми не надані, відповідачем ОСОБА_1 частково визнані позовні вимоги. Оскільки відповідачі фактично отримували комунальні послуги з теплопостачання, проте, належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати таких послуг, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, наявні підстави для задоволення вимог позивача з урахуванням здійснених проплат відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи.

У зв`язку із простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати у розмірі 7567 грн. 21 коп. та 3% річних за прострочення ними виконання грошового зобов`язання у розмірі 1459 грн. 52 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 наданий контррозрахунок зазначених вище сум. В судовому засіданні відповідач визнав частково суму, що підлягає стягненню внаслідок порушення грошового зобов`язання, при цьому неодноразово уточнював свій розрахунок у зв`язку з технічними помилками. Так, відповідно до виправленого розрахунку, наданого відповідачем разом з заявою 07.02.2025, який він просив суд врахувати, сума інфляційних втрат, які визнаються відповідачем, складає 1127,24 грн. Сума 3% річних, які визнаються відповідачем відповідно до розрахунку, наданого ним разом з заявою 06.12.2024, складає 363,49 грн.

Судом перевірено розрахунки вказаних сум, надані сторонами, та встановлено наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині 2 статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Заперечуючи частково проти стягнення вказаних вище сум, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що період нарахування та стягнення, з яким він погоджується, з урахуванням приписів постанови КМУ від 05.03.2022 №206 , є період з місяця виникнення зобов`язання по оплаті щомісячного платежу і до січня 2022 року, тобто, до встановлення заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відповідно до постанови №206.

З такими доводами суд погоджується, зважаючи на наступне.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово подовжено.

В Відомості нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних, предоставленої позивачем як розрахунок, який перевірений судом, вбачається, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 7567 грн. 21 коп. та 3% річних у розмірі 1459 грн. 52 коп. розраховані невірно, тобто період нарахувань, який зазначений в назві відомості (з грудня 2020 по січень 2022) не співпадає з самим обрахунком, оскільки коефіцієнти невірно визначено за такий період. Розрахунок відповідача також не може бути взятий до уваги в повному обсязі, оскільки він обрахований з урахуванням сум платежів, окремі які не узгоджені сторонами та не встановлені судом. У зв`язку з чим судом самостійно здійснено розрахунок суми інфляційний втрат та 3% річних, з урахуванням строку платежу, період нарахувань відповідно до постанови №206 та сум боргу, наведених у відомості позивача, наступним чином:

Розрахунок інфляційних витрат за період з грудня 2020 по січень 2022 :

Заборгованість за грудень 2020 3743,50 грн.

період розрахунку 01.02.2021 по 31.01.2022

3743,50 x 1.10015334- 3743,50 = 374,92 грн.

Заборгованість за січень 2021 2701,65 грн.

період розрахунку 01.03.2021 по 31.01.2022

2701,65 x1.01,65 = 241,15 грн. грн.

Заборгованість за лютий 2021 -3593,81 грн.

Період розрахунку 01.04.2021 по 31.01.2022

3593,81 x 1.07105283 3593,81 = 255,35 грн.

Заборгованість за березень 2021 3084,62 грн.

Період розрахунку 01.05.2021 по 31.01.2022

3084,62 x 1.06360758 3084,62 =196,21 грн.

Заборгованість за квітень 2021 901.35 грн.

Період розрахунку 01.06.2021 по 31.01.2022

901,35x 1.04995812 901,35 = 45,03 грн.

За період з травня 2021 по жовтень 2021 заборгованість згідно Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання (долучена до позову) відсутня, тому розрахунки не обчислюються.

Заборгованість за листопад 2021 2160,18 грн.

Період розрахунку 01.01.2022 по 31.01.2022

2 160,18 x 1.013 - 2 160,18 = 28,08 грн.

Загальна сума інфляційних втрат за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 складає 1140,74 грн.

Розрахунок 3% річних:

1)на заборгованість за грудень 2020 у сумі 3743.50 грн.:

Період розрахунку Кількість днів Сума боргу Процентна ставка

21.01.2021 - 31.12.2021 345дн. 3 743,50 3,000% 106,15

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 3 743,50 3,000% 9,54

Разом 376дн. 115,69грн.

2) на заборгованість за січень 2021 у сумі 2701.65 грн.:

21.02.2021 - 31.12.2021 314дн. 2 701,65 3,000% 69,72

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 2 701,65 3,000% 6,88

Разом 345дн.

76,60 грн.

3)на заборгованість за лютий 2021 у сумі 3593,81 грн.:

21.03.2021 - 31.12.2021 286дн. 3 593,81 3,000% 84,48

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 3 593,81 3,000% 9,16

Разом 317дн.

93,64 грн.

4) на заборгованість за березень 2021 у сумі 3084,62 грн.:

21.04.2021 - 31.12.2021 255дн. 3 084,62 3,000% 64,65

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 3 084,62 3,000% 7,86

Разом 286дн.

72,51грн.

5) на заборгованість за квітень 2021 у сумі 901,35 грн.:

21.05.2021 - 31.12.2021 225дн. 901,35 3,000% 16,67

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 901,35 3,000% 2,30

Разом 256 дн.

18,97 грн.

6) на заборгованість за листопад 2021 у сумі 2160,18 грн.:

21.12.2021 - 31.12.2021 11дн. 2 160,18 3,000% 1,95

01.01.2022 - 31.01.2022 31дн. 2 160,18 3,000% 5,50

Разом 42дн.

7,45грн.

7) на заборгованість за грудень 2021 у сумі 2547,64 грн.:

21.01.2022 - 31.01.2022 11дн. 2 547,64 3,000% 2,30

Разом 11дн.

2,30 грн.

Загальна сума 3% річних за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 складає 390,16 грн.

Щодо доводів відповідача стосовно недостовірності доказів, а саме відомості про нарахування та оплату за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу і відомості нарахувань інфляційних витрат та 3% річних, то суд їх відхиляє. Вказані документи підписані уповноваженою особою, а саме заступником начальника Шевченківської філії по теплозбут.роботі, підстав сумніватися у відсутності повноважень на проведення зазначених розрахунків у суду не має, доказів зворотного відповідачем не надано.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 у розмірі 927,12 грн., що є різницею між заявленими до стягнення позовними вимогами та сплаченою під час розгляду справи сумою заборгованості з боку відповідачів, 3 % річних у розмірі 390,16 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1140 грн. 74 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем (юридичною особою) сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 2684 грн. 00 коп.

За результатами судового розгляду позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково: 2458 грн. 02 коп. (сума, присуджена до стягнення) : 42760 грн. 44 коп. (заявлена сума до стягнення) х 100 % = 5,75 %, тобто задоволено 5,75 % від заявленої суми.

З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 154,33 грн., тобто по 51 грн. 44 коп. з кожного.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 у розмірі 927,12 грн., 3 % річних у розмірі 390,16 грн. та інфляційні витрати у розмірі 1140,74 грн., а всього стягнути 2458,02 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 154,33 грн., тобто по 51,44 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», адреса місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ;

відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ,

Повне рішення суду складено 28 листопада 2025 року.

Суддя В. В. Щепіхіна