Справа №443/1826/25
Провадження №2/443/1063/25
УХВАЛА

судового засідання

01 грудня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Суть клопотання.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву заявила клопотання про встановлення строку на примирення подружжя шість місяців, в обґрунтування якого покликаючись на те, що позивач з 2022 року знаходиться за кордоном, тому не міг уповноважити адвоката Чорненького Я.Б. представляти його інтереси. Натомість представник позивача фактично позбавив позивача права на примирення, проігнорувавши волю і думку позивача, одноособово та протиправно відмовившись від такого права.

Позиція сторін.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, однак представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Окрім цього, просить суд не надавати строк на примирення, оскільки позивач вже тривалий час в Республіці Польща проживає з іншою жінкою, з якою має намір створити нову сім`ю.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоч повідомлена про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Позиція суду.

Суд, вивчивши викладені у клопотанні аргументи та матеріали справи, зваживши на думку сторони позивача, доходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Норми права, які застосував суд.

За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 7 статті 240 Цивільного процесуального кодексу України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено правовий висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Крім цього, при вирішенні клопотання суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Суд констатує, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком і примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд зазначає, що повноваження представника позивача підтвердженні належним доказом ордером, що відповідає вимогам статті 62 ЦПК України, а відтак не дає підстав суду вважати, що процесуальні дії представника позивача суперечать інтересам його довірителя (позивача). Окрім цього, суд зауважує, що чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості участі представника в зазначеній категорії судових справ.

Суд зауважує, що у сторін є малолітня дитина, однак зважає на позицію сторони позивача щодо розірвання шлюбу, яка є категоричною та неодноразово висловленою його представником як у позовній заяві, так і у клопотанні про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Також, суд зважає на думку сторони позивача щодо ненадання сторонам строку для примирення з причини перебування позивача у відносинах з іншою жінкою та бажанням створити з нею нову сім`ю.

Крім наведеного, суд зазначає, що свобода шлюбу, закріплена у Конституції України (стаття 51) та Сімейному кодексі України (стаття 24), є однією з основних засад сучасного сімейного права. Особа має право вільно вирішувати питання не тільки щодо укладення шлюбу, але й щодо збереження шлюбу чи його розірвання та припинення шлюбних відносин. Таке право є безумовним і не може ставитися у залежність від бажання іншого з подружжя, який може як погоджуватися, так і не погоджуватися з цим. Ключовим у питанні збереження сім`ї, зважаючи на приписи статті 112 СК України, є те, щоб таке збереження не суперечило інтересам одного з подружжя.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі статті 111 Сімейного кодексу України та керуючись статтею 182, 240, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали 01 грудня 2025 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів