Провадження № 22-ц/4808/1073/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 16 травня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивовано тим, що він з відповідачкою є батьками малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання дітей.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у справі №344/11652/21 зобов`язано ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дітей відповідно до визначеного судом графіку зустрічей. Встановлено порядок участі батька у спілкуванні та вихованні дітей.

До 17 вересня 2023 року він проводив час з дітьми згідно з встановленим судовим рішенням порядком, проте після вказаної дати ОСОБА_1 вивезла дітей в невідомому напрямку, повідомляти йому місце їх перебування відмовляється, на контакт не виходить, на дзвінки, повідомлення в месенджерах та листи, надіслані на електронну пошту, не відповідає.

07 жовтня 2023 року він отримав електронного листа від ОСОБА_1 , в якому вона вказала, що перебуває разом з дітьми за кордоном. Його прохання поговорити з дітьми ігнорувала. Після переїзду ОСОБА_2 до Федеративної Республіки Німеччини та встановлення ним місця та адреси проживання ОСОБА_1 з дітьми, яке вона приховувала, його права на спілкування з дітьми та їх виховання не відновлено саме через перешкоджання з боку ОСОБА_1 , яка звернулася до відповідного суду Федеративної Республіки Німеччини із заявою по призупинення батьківських прав ОСОБА_2 та яку було задоволено судом (в подальшому після приїзду ОСОБА_2 до Федеративної Республіки Німеччини та оскарження цього рішення - скасовано судом вищої інстанції).

З січня 2024 року він мав короткотривалі періодичні спілкування з дітьми через відео-дзвінки, однак в цей час відповідачка втручалася у таке спілкування та вчиняла конфлікти з ним в присутності дітей. При намаганні провести час з дітьми вже у Федеративній Республіці Німеччина ОСОБА_1 викликала поліцію, зверталася в суд з приводу обмеження його батьківських прав.

Вважаючи, що дії ОСОБА_1 є незаконними, оскільки спрямовані на шкоду його інтересам та інтересам дітей, порушують їхні права, унеможливлюють спілкування дітей з батьком, шкодять їх розвитку, а також спрямовані на невиконання рішення суду про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, це спонукало його подати цивільний позов до відповідачки про відшкодування шкоди.

З врахуванням заяв про зміну предмету та розміру позовних вимог просив стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі 146985,409 грн, яка складається з: 3258,00 доларів США втраченого заробітку, 880,84 грн витрат у лікаря та на придбання медикаментів, 9635,00 грн витрат на тварин, пов`язаних з перевезенням їх за кордон, 8005,00 грн витрат на переклад документів німецькою мовою (а.с.1-11, 67-70, 73-74, том 1).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8005,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 50000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду про усунення перешкод та визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 2 542,06 грн та 7091,94 грн витрат на проведення експертизи (а.с.13-32, том 2).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що якщо суд стягує моральну шкоду з матері за те, що вона вивезла дітей у безпечне місце під час війни, і при цьому її дії були визнані законними та добросовісними, то вважає рішення несправедливим і незаконним. Таке рішення ігнорує реалії війни та захисні дії батьків, які рятують своїх дітей, перекладаючи на них відповідальність за обставини, що перебувають поза їхнім контролем.

Апелянт вважає, що втеча з країни через війну є класичним прикладом форс-мажорних обставин. Це подія, яку неможливо було передбачити або відвернути, і яка робить виконання попередніх зобов`язань (у цьому випадку - забезпечення фізичних зустрічей батька з дітьми) об`єктивно неможливим. Українське законодавство визнає форс-мажорні обставини підставою для звільнення від відповідальності. Суд не має права ігнорувати цей факт та покладати на матір відповідальність за наслідки, викликані обставинами непереборної сили.

Суд в своєму рішенні прямо заперечує об`єктивну неможливість виконання рішення через війну, зазначаючи наступне: «доведено протиправність її (відповідачки) поведінки, яка полягає в невиконанні рішення суду, яке підлягає обов`язковому виконанню, без поважних причин».

Зазначає, що її дії, як матері, були спрямовані на забезпечення безпеки найвразливіших членів сім`ї в умовах загрози. Відтак вважає безпідставним звинувачення її у неможливості зустрічей, коли ця неможливість викликана війною.

Крім того, суд у справі за позовом ОСОБА_2 до неї про заборону виїзду за кордон без згоди батька чітко встановив, що виїзд дітей був законним, а дії матері - добросовісними. Рішення суду в даній справі залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями та набрало законної сили.

Вважає, що оскаржуване рішення про стягнення моральної шкоди фактично перекреслює попереднє рішення, що є неприпустимим. Не можна одночасно визнати дію законною і добросовісною та карати за наслідки цієї дії, які були неминучими.

Якщо відшкодування збитків все ж таки брати до уваги, незважаючи на наведені аргументи, то розрахунок їх розміру є більш ніж сумнівним. Як вбачається з ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 05.06.2025 року у справі № 344/5007/21 про визначення місця проживання дітей, ОСОБА_2 навіть не в змозі послідовно представити свій заробіток або втрату заробітку за цей період.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди зазначає наступне.

На початку війни, в цілях безпеки дітей, вона разом із дітьми вперше покинула територію України та перебувала на території Федеративної Республіки Німеччина в період з березня по кінець травня 2022 року, про що ОСОБА_2 було достеменно відомо.

Влітку 2022 року вона з дітьми повернулись до України та планували своє майбутнє, записались до навчального закладу, відвідували гуртки та готувались до навчання в школі.

Звертає увагу суду на те, що в період з травня 2022 року (час, коли рішенням суду було чітко визначено графік побачень ОСОБА_2 із дітьми) та по дату подання даного позову (жовтень 2023 року) позивач не звертався з жодними заявами чи листами, позовами до суду чи до служби у справах дітей з приводу невиконання нею рішення суду щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей, що свідчить про те, що нею не вчинялось жодних перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні із дітьми.

Більше того, як слідує із матеріалів даної справи, ОСОБА_2 та інші родичі з його сторони без будь-яких перешкод спілкувались та проводили час із дітьми, про що свідчать долучені позивачем фото. Не заперечується позивачем і той факт, що він із дітьми був на відпочинку в м. Одеса.

Не заперечує, що 23 вересня 2023 року вона із дітьми вдруге за період війни виїхали за межі України, зокрема знову ж таки, до Федеративної Республіки Німеччина, де перебувають по даний час. Рішення покинути Україну не було спланованим, причиною такого вимушеного рішення став черговий ракетний обстріл території Івано-Франківської області, де свідком збиття однієї із ракет стали діти, які перелякались та плакали.

Нею неодноразово зазначалось позивачу про те, що така зміна місця проживання є тимчасовим заходом, який зовсім не вплине на його можливість спілкуватись за допомогою засобів телефонного зв`язку із дітьми, що підтверджується її електронним листом від 06.10.2023 року, який міститься в матеріалах справи.

Просить звернути увагу на те, що як не заперечує і сам позивач у поданих до суду заявах по суті, за період розгляду даної справи в суді, останній неодноразово мав можливість спілкуватися з дітьми через мобільний застосунок «Вайбер», однак зважаючи на його намір забрати дітей назад на Україну та обмеження мобільного трафіку з доступу до мережі, дані дзвінки дійсно не могли тривати надто довгий час, проте одразу після їхнього із дітьми переїзду до окремої житлової квартири вона повідомила ОСОБА_2 про можливість його спілкування із дітьми більш тривалий час.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, суд не наводить обґрунтувань, яким чином та на підставі яких доказів прийшов до рішення про стягнення саме такої суми компенсації моральної шкоди.

Вважає, що будь-які душевні травми ОСОБА_2 не пов`язані жодним чином ні з нею, ні з їхніми дітьми; вони не виникли одразу після їхнього виїзду та не пов`язані із ним, а обставини психологічного здоров`я позивача, на які, начебто, вказують фахівці в долучених до матеріалів справи доказах, носять тривалий характер та виникли значно раніше.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що з моменту їхнього з дітьми виїзду 23.09.2023 року та по дату звернення із даним позовом до суду 06.10.2023 року, у відповідності до визначено судами графіку, позивач мав бачитись із дітьми всього один раз - 24.09.2023 року (IV неділя місяця).

06.10.2023 року, перед черговим визначеним побаченням із дітьми 07.10.2023 року (І субота місяця) вона повідомила позивача про перебування із дітьми за межами України. А тому фактично на момент звернення ОСОБА_2 до суду із позовною заявою, останній не бачив дітей тільки один раз згідно встановленого судом графіку, однак в той же час стверджує про те, що нею чинились перешкоди у побаченнях із дітьми, що призвело до його моральних страждань та стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, зазначає таке.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з неї на користь позивача майнову шкоду в розмірі 8005,00 грн, яка складається із витрат на переклад документів німецькою мовою, потрібних для відновлення прав позивача, зазначає про те, що вбачається факт понесення ОСОБА_2 відповідних матеріальних витрат та їх розмір.

Однак в той же час суд стверджує про те, що в ході розгляду справи ОСОБА_2 не доведено тієї обставини, що саме протиправна поведінка ОСОБА_1 , пов`язана з невиконанням рішення суду про участь ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми, спричинила необхідність понесення ним витрат у сумі 880,84 грн (на лікаря та придбання медичних препаратів) та 9635,00 грн (витрат, здійснення яких було необхідне для перевезення тварин позивача за кордон), як і не надано доказів на підтвердження причинного зв`язку між такими витратами (шкодою) та саме протиправною поведінкою ОСОБА_1 .

Зазначає, що між її діями щодо виїзду із дітьми за межі України та матеріальною шкодою, стягненою судом, немає жодного причинно-наслідкового зв`язку, адже позивачу було достеменно відомо про місцезнаходження дітей майже одразу після звернення із позовом, позивач спілкувався із дітьми за допомогою інтернет-зв`язку, що ним не заперечується, а тому його переклад свідоцтв про народження дітей німецькою мовою пов`язаний із його власним бажанням і не спрямований на відновлення його прав.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.43-49, том 3).

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що в ході розгляду справи численними доказами і поясненнями сторін доведено наявність прямого, стійкого умислу відповідачки не виконувати рішення Івано-Франківського апеляційного суду, яким її зобов`язано не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми, суд позовні вимоги задовольнив лише частково, визначивши розмір моральної шкоди в чотири рази меншим від розміру, заявленого позивачем, і у два рази меншим від розміру, розрахованого атестованим судовим експертом. Незважаючи на очевидний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачки та втратою позивачем роботи внаслідок її дій, суд не задовольнив позов в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди. Суд, задовольнивши позовні вимоги частково, по суті ухвалив рішення більш на користь відповідачки, а не позивача.

Втім, позивачем таке рішення розцінюється як законне, оскільки судом було повно та ретельно досліджено усі докази по справі і не спотворені обставини справи, суд вживав заходів до примирення сторін і спонукав до дій в інтересах дітей.

Відповідачка не подавала відзиву на позов, під час судових засідань змінювала свої пояснення, демонструвала неповагу до нього (позивача) і до суду.

В апеляційній скарзі відповідачкою не вказана норма матеріального права, яка підлягала застосуванню, але не була застосована судом, а також норма процесуального права, порушена судом, яка може бути підставою для скасування судового рішення, не вказує на недосліджені судом докази і які просить дослідити, а апеляційна скарга побудована на припущеннях.

Крім того, відповідачка не повідомляла адресу проживання її з дітьми у Федеративній Республіці Німеччина, а населений пункт повідомляла неправдиво, наявність у неї запрошення до м.Ізерлон в центр зайнятості, на курси іноземних мов, поселення її з дітьми у будинку громадянина Німеччини свідчить про її умисні дії, спрямовані на створення перешкод у спілкуванні з дітьми. Ці обставини підтверджуються також і фактами звернення ОСОБА_1 до компетентних органів у Німеччині про заборону батькові бачитись з дітьми та про призупинення батьківських прав, про визначення її одноосібним опікуном, визначення місця проживання дітей з нею. Її суперечливі пояснення, надані судам Німеччини та компетентним органам, свідчать про небажання ОСОБА_1 забезпечити його спілкування з дітьми, а не з війною в Україні.

Саме відповідачка налаштовує дітей проти батька, демонізує його в їхніх очах, переконуючи, що батько забере їх в Україну, де їх вб`є ракета.

Він з самого початку розумів, що так само як він страждає без дітей, діти страждають без батька, сумують за ним, що збільшувало його моральні страждання як батька. Суд м.Ізерлом зазначив, що діти дуже люблять батька, не забули його, не демонструють ознак відчуження.

Посилання апелянта на рішення у інших справах не мають значення через різні предмети та підстави позовів.

Ухилення від виконання рішення суду або органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини є діяннями, що беззаперечно тягнуть за собою виникнення моральної шкоди. З наявних у справі доказів однозначно слідує, що мало місце ухилення відповідачкою від виконання рішення суду щодо участі позивача у вихованні дітей, тому доведено спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, тому слід вважати доведеним наявність моральної шкоди у позивача внаслідок дій відповідача. Позивачем додатково подані докази: копія витягу з медичної документації, висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи, тому наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між наявною моральною шкодою та діями відповідачки можна вважати доведеним, а позиція відповідачки є спекулятивною. До цього часу ОСОБА_1 перешкоджає йому спілкуватись з дітьми, навіть по телефону, як не відповідаючи на телефонні дзвінки, так і переходячи на образи його, коли діти відповідають і виявляють бажання до спілкування.

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 року у справі № 753/10840/19, від 18.02.2021р. у справі № 442/3516/20, від 17.04.2020р. у справі № 905/2319/17, від 25.03.2020 року у справі № 570/1369/17, від 27.11.2019р. у справі № 1540/3778/18 визнав переписку, голосові повідомлення через інтернет-мережу у електронних засобах зв`язку належними і допустимими доказами.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання (постанова ВС від 24.01.2019 р. у справі № 359/10337/16)., а у постановах від 25.06.2020 р. у справі № 924/233/18, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (ВП ВС), від 14.08.2018р. у справі № 905/2382/17 (ВП ВС), від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17 (ВП ВС) Верховний Суд звернув увагу на стандарт доказування «баланс ймовірностей» - переваги більш вагомих доказів.

Висновок експерта містить опис обставин щодо токсичної поведінки відповідачки і впливу такої поведінки на позивача, яка завдає йому моральної шкоди.

Крім того, її дії по приниженню позивача продовжуються і на території Німеччини при розгляді їх скарг і позовів компетентними органами, вона надалі відмовляється давати йому можливість проводити час з дітьми, тому дії відповідачки є усвідомленими і навмисними, вчиненими з особливим цинізмом і зневагою до законів, рішення суду, до батька, баби дітей, матері, батька, самих дітей, інших родичів з його сторони, які виявляють бажання спілкуватися із його дітьми та підтримувати родинні зв`язки. Посилання апелянтки на форс-мажорні обставини є неприйнятними, адже вона отримує аліменти на дітей від нього, не зважаючи на такі обставини. Разом з тим, відповідачка у Німеччині подала заяви на отримання соціальної допомоги усіх можливих видів, які їй виплачувались. А більший розмір допомоги, що був призначений на дітей, спрямовувався на її потреби, що надало їй можливість накопичити 9 000 Євро на своєму рахунку, ніде не працюючи.

Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, тому просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі (а.с.100-108, том 3).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У останнє судове засідання представник особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 адвокат Созоник Т.Б. не з`явилася, про причини неявки особисто не повідомила, проте відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що з метою економії витрат на адвоката між нею та представником узгоджена позиція щодо розгляду справи без участі представника в апеляційному суді.

Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення всіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності представника особи, яка подала апеляційну скаргу, що не з`явилася у судове засідання.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачкою ОСОБА_1 в частині задоволення позову, а в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржено, тому апеляційним судом воно переглядається лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши пояснення, надані в режимі відеоконференції, особою, яка подала апеляційну скаргу, відповідачкою ОСОБА_1 , а також позивачем ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 15.06.2022 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжених у шлюбі, укладеному між сторонами (а.с.13-14, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2021 року у справі №344/17373/20 шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19 січня 2021 року у справі №344/17406/20 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у справі №344/11652/21 частково задоволено позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. Встановлено ОСОБА_2 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_2 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час; один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми; спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалістю вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми (а.с.15-26, том 1).

Позивач 24, 25, 26, 27, 28 вересня, 3,5,6,7 жовтня 2023 року направляв відповідачці електронні листи на електронну пошту, а також у електронному комутаційному сервісі месенджері (а.с.31-35, 41-42, 108-109 том1) з вимогами виконувати рішення суду та забезпечити йому зустрічі з дітьми.

Крім того, позивач подав суду роздруківку із електронного комутаційного сервісу про неможливість зв`язатися із нею у листопаді-грудні 2023 року за допомогою цього сервісу (а.с.110-113 том1).

Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29 вересня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 вересня 2023 року перетнули пункт пропуску Шегині в напрямку виїзду з України (а.с.86, том 1).

01 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до чергової частини Калуського РВП ГУНП із заявою (повідомленням) про встановлення місця знаходження його малолітніх дітей, які з 24 вересня 2023 року разом із колишньою дружиною ОСОБА_1 відсутні за місцем проживання, на телефонні дзвінки не відповідають (а.с.30, том 1).

Згідно із листом першого заступника Голови Державної прикордонної служби України від 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України про застосування обмежень у праві виїзду з України його малолітніх дітей. Позивача повідомлено, що звернення про застосування обмеження у праві виїзду з України малолітніх дітей не може бути прийняте до виконання. У разі надходження до Адміністрації Держприкордонслужби судового рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду з території України його неповнолітніх дітей Державною прикордонною службою України буде вжито всіх заходів щодо недопущення їх незаконного виїзду за межі України.

03 жовтня 2023 року за заявою про примусове виконання рішення суду державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Раковецьким В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП НОМЕР_5) з виконання рішення Івано-Франківського міського суду № 344/11652/21 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей (а.с.38 том 1).

Відповідно до акту державного виконавця від 07 жовтня 2023 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 344/11652/21 в присутності ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Відповідно неможливо вчинити виконавчі дії щодо побачення стягувача з дітьми. Зі слів представника Войнилівської селищної ради на момент виконання боржник за вказаною адресою не проживає (а.с.85 том 1).

Згідно відповіді директора Перевозецької гімназії імені професора І.Андрухіва від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відраховані з групи з короткотривалими перебуванням у гімназії (а.с.96, том 1).

Електронним листом від 07 жовтня 2023 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про те, що у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю їхніх дітей через ракетні обстріли вона змушена була тимчасово вивезти дітей за кордон. Зазначила, що це тимчасова міра захисту дітей, і вона не чинитиме перешкод у спілкуванні позивача з дітьми через засоби зв`язку, зокрема, через застосунок «Viber».

30 жовтня 2023 року слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000711 від 18 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Із зазначеної постанови вбачається, що згідно з інформаційних довідок із АІПС «Аркан» від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхали за межі території України через пункт пропуску Шегині 23 вересня 2023 року на автомобілі із реєстраційним номером НОМЕР_3 . Відповідно до рапорту оперативного уповноваженого СКП Калуського РВП Куцій А.Л. з метою встановлення місцезнаходження безвісти зниклої ОСОБА_1 було здійснено дзвінок за номером мобільного телефону НОМЕР_4 за допомогою застосунку «Viber», та в ході розмови остання повідомила, що перебуває за межами України, у Федеративній Республіці Німеччина. Проведеними розшуковими заходами встановлено, що ОСОБА_1 23 вересня 2023 року через пункт пропуску «Шегині» виїхала за межі території України у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю її дітей через масові ракетні обстріли на території України. Про це рішення жінка повідомила колишньому чоловіку одразу після перетину державного кордону. Громадянка ОСОБА_7 перебуває на зв`язку та знаходиться в безпечних умовах. Даний факт підтверджується показами її матері громадянки ОСОБА_8 , жительки АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_1 надіслала власне фото спільно із дітьми, фотознімок повідомлення, яке надсилала ОСОБА_2 від 06 жовтня 2023 року та скан-копію заяви про припинення розшуку, оскільки жертвою злочину а ні вона, а ні діти за період своєї відсутності не стали (а.с.89-91, том 1).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 31 жовтня 2023 року за період з 01 січня 2023 року по 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 перетинала державний кордон України: 19 травня 2023 року, напрямок - виїзд; 21 травня 2023 року, напрямок - в`їзд; 08 червня 2023 року напрямок - виїзд; 11 червня 2023 року, напрямок - в`їзд; 28 липня 2023 року напрямок - виїзд; 02 серпня 2023 року, напрямок - в`їзд; 19 серпня 2023 року напрямок - виїзд; 21 серпня 2023 року, напрямок - в`їзд; 23 вересня 2023 року напрямок - виїзд (а.с.106, том 1).

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, адміністрація Державної прикордонної служби України, про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2024 року у справі №344/18991/23, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2024 року та постановою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Зокрема, у мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12 листопада 2024 року у справі №344/18991/23 касаційним судом зазначено , що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті, взяли до уваги приписи пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України на час введення воєнного стану в Україні, які передбачають можливість виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі, зокрема одного з батьків за наявності свідоцтва про народження дитини.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 04.01.2024 р. № 1 встановлено таке.

У ОСОБА_2 . Наявні негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин, що розглядаються у справі (перешкоджання з боку ОСОБА_1 ОСОБА_2 участі у вихованні, в спілкуванні з дітьми згідно з встановленим судом графіком, відсутність спілкування через відео дзвінки, відсутність інформації про місце перебування його дітей та їх стан).

Ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для особи ОСОБА_2 . Йому завдані моральні страждання (моральна шкода).

Деструктивно психотравмувальна досліджувана ситуація призвела до порушення соціально-психологічного функціонування, наявності перешкод у реалізації оптимальної життєдіяльності, психічних страждань (на моральному рівні) та їх безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку із деструктивним (психотравмувальним) впливом обставин ситуації, що досліджена за справою.

За умов ситуації, що досліджується у справі, орієнтовний еквівалент грошової компенсації, завданої ОСОБА_9 в результаті заподіяння йому моральних страждань (моральної шкоди), які суттєво вплинули на його психологічний, фізичний та моральний стан, може скласти 18 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент розгляду справи судом. (а.с.168-181 том 1)

Застосовані норми права, мотиви і висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного Кодексу України, далі - ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені положеннями статті 1167 ЦК України, в силу частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Зазначені приписи вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8), за звичаями ділового обороту (стаття 7); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (стаття 13 ЦК України).

У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) встановлено, що ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.

Статтею 159 СК України визначено порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Зокрема, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини 1 та 2 статті 159 СК України).

При цьому, частиною 5 статті 159 СК України визначено, що особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Отже, чинним сімейним законодавством передбачено положення про обов`язок особи, яка ухиляється від виконання рішення суду про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, та на користь якого прийнято таке рішення про визначення способів участі у вихованні дитини.

Обставиною, яка підлягає доказуванню у відповідному спорі є ухилення одного із батьків, з ким проживає дитина, та кого зобов`язано не чинити відповідні перешкоди, від виконання рішення суду про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, а також наявність підстав для відшкодування відповідної шкоди та обґрунтування її розміру.

Позивач посилається на те, що відповідачка умисно, з метою невиконання рішення суду про його участь у вихованні дітей, виїхала разом з дітьми закордон, а внаслідок невиконання ОСОБА_1 постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022 року у справі №344/11652/21, якою було зобов`язано її не чинити перешкод позивачу у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей, та встановлено ОСОБА_2 відповідний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей, йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Водночас, відповідачка на спростування своєї вини у завданні шкоди позивачу зазначає, що у зв`язку із ракетним обстрілом Івано-Франківської області, який мав місце напередодні виїзду її разом з дітьми за кордон, свідками якого стали діти, вона, виключно в інтересах дітей, покинула разом з дітьми територію України і за першої ж можливості повідомила позивача про місце перебування і про його можливість участі у вихованні дітей з використанням інтернет-зв`язку. Позивач пропустив всього одну зустріч з дітьми.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи, зокрема як і збереження сімейного оточення і підтримання відносин, так і захист та безпека дитини, а також слід приймати до уваги і вразливе положення дитини, право дитини на здоров`я тощо.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діяв на момент звернення позивачем до суду із позовом.

Визначення воєнного стану передбачено у статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» як особливого правового режиму, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Приймаючи до уваги, що на усій території України введений воєнний стан, мають місце обстріли території України державою-агресором, якою є російська федерація, в тому числі періодично відбуваються обстріли житлової та іншої цивільної забудови балістичними ракетами та безпілотними літальними апаратами і на території Івано-Франківської області, зокрема такі мали місце 3 та 21 вересня 2023 року, що є загальновідомими фактами, які не потребують доказування, дії відповідачки щодо перетину кордону України та виїзд за межі України разом із дітьми без згоди позивача були правомірними, позивачка до 23 вересня 2023 року не створювала перешкод для позивача у спілкуванні з дітьми, тому слід прийняти до уваги доводи апелянта про те, що вона не мала умислу на завдання шкоди позивачу, а її дії, спрямовані на залишення території України, були не лише правомірними, а й викликані особливими обставинами, пов`язаними із забезпеченням життя та здоров`я дітей, вимушеними, виключно в інтересах дітей, про безпеку яких спроможна була піклуватися лише вона з огляду на проживання дітей з нею.

Ці обставини суд першої інстанції до уваги не прийняв та помилково вважав, що позивачка саме з метою ухилення від виконання рішення суду і обмеження позивача у виконанні батьківських прав вибула разом з дітьми за межі території України, тобто мала дійсні наміри завдати шкоди позивачу.

Слід зазначити, що над інтересами і правами батьків превалюють інтереси дітей, в тому числі і створення дітям безпечних умов для життя та розвитку тощо. Указане тлумачення при застосуванні положень СК України при розгляді справ у сімейних спорах є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду, оскільки стосується надчутливої сфери правовідносин (бо йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем та обмеження і відновлення їх прав, а про долю дітей).

Безперечно, роль батька у житті дітей є надзвичайно важливою, і з матеріалів справи встановлено, що позивач сумлінно виконує та бажає виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, діти емоційно прихильні до нього, його вплив на життя дітей є позитивним і необхідним як для дітей, так і для самого позивача, що підтверджується фотознімками, поданими позивачем, очевидно, виконаними у червні 2023 року та інший час (а.с.114-130 том1), а також іншими доказами, які містяться у справі.

Але якщо розглядати обставини в контексті завдання шкоди позивачу внаслідок обмеження його права на спілкування з дітьми з 24 вересня по 06 жовтня 2023 року і вини відповідача у настанні такої шкоди в умовах небезпечної ситуації, слід дійти висновку про відсутність такої як підстави відшкодування шкоди.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Права позивача були відновлені відповідачкою після влаштування дітей на новому місці проживання, оскільки судом встановлені обставини і позивач їх не заперечує, що відповідачка повідомила його про перебування дітей разом із нею на території Німеччини 07 жовтня 2023 року, коли у неї з`явилася можливість користуватися інтернет-зв`язком.

Не мають значення для вирішення цього спору доводи позивача про те, що його права порушувалися і порушуються відповідачкою і після подання позову до суду, оскільки з огляду на положення процесуального Закону про застосування принципу диспозитивності та захисту порушеного права, суд досліджує і оцінює обставини на день подання позову. Оцінка іншим фактам порушень надається при розгляді інших справ, зокрема які перебувають на розгляді іноземних судів.

Відчуження нерухомості відповідачкою 11 вересня 2023 року за договором дарування на користь ОСОБА_8 (а.с.10-105 том 1) не є беззаперечним доказом факту намірів, спрямованих на умисне створення перешкод позивачеві у спілкуванні з дітьми.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка довела, що шкода позивачу завдана не з її вини, а тому вона звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, що спричинило неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.