Провадження № 2/554/5590/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючий суддя - Тімошенко Н.В.,

при секретарі Юрченко В.В.,

розглянувшим у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом про визнання свого сина ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 за вказаною адресою понад встановлений строк, оскільки з серпня 2019 року він виїхав на проживання до Республіки Польща.

Позивач вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не користується ним та не бере участі у його утриманні.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 30 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Третя особа, Полтавська міська рада, у своїх поясненнях, які направила на адресу суду 25.11.2025 року зазначила, що рішення у даній справі ніяким чином не вплине на її права та обов`язки, оскільки міська рада не є органом реєстрації та не наділена повноваженнями щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Ці повноваження належать виконавчому органу Департаменту з питань реєстрації.

В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивачки адвокат Гавриш Б.В. прохав розглянути справу у їх відсутності, надавши заяву. Відповідач належним чином повімлений про день і час слухання справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав у серпні 2019 року в Республіки Польща. На момент виїзду, відповідач був неповнолітньою дитиною віком 14 років.

Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом є особистим сервітутом.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.

Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців, якщо не було поважних причин для довшої відсутності.

Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків, навіть коли спільно з ними не проживає.

Факт непроживання дитини у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Малолітня або неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання. Проживання такої дитини з одним із батьків є, як правило, поважною причиною її непроживання у спірному житлі.

Виселення особи з житла або визнання такою, що втратила право користування, що має наслідком виселення є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таке втручання повинно бути пропорційним переслідуваній законній меті та відповідати нагальній суспільній необхідності.

Обов`язок довести, що відсутність відповідача понад встановлені строки триває без поважних причин, покладається на позивача.

Оскільки відсутність відповідача розпочалася, коли він був неповнолітнім і не міг свідомо обрати місце проживання, позивачка не довела суду, що відповідач свідомо та остаточно втратив інтерес до житла.

Таким чином, вимоги позивача про припинення права користування відповідачем житловим приміщенням є необґрунтованими, оскільки захист житлових прав дитини, чия відсутність була зумовлена її віком, переважає інтерес власника.

На підставі викладеного, суд вважає, відсутні достатні докази для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтею 47 Конституції України, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 3 Сімейного кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України, статтями 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, статтями 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Полтавська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н. В. Тімошенко