Ухвала

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 766/9932/24

провадження № 61-13657ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Херсонгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг, про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Херсонгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг, у якому з урахуванням уточнень просив: визнати неправомірними та такими, що є зловживанням правом, дії АТ «Херсонгаз», які полягають у припиненні 22 травня 2024 року газопостачання у квартиру АДРЕСА_1 ; нарахуванні на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 плати за договорами розподілу природного газу та технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання після припинення газопостачання у його квартиру; висуненні вимоги про надання третіми особами представникам АТ «Херсонгаз» повного доступу до вказаної квартири як обов`язкової умови для відновлення газопостачання у ній; зобов`язати АТ «Херсонгаз» припинити зловживати правом та відновити становище, що існувало до його порушення, і провести технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання на стояку № 2 у будинку АДРЕСА_2 у відповідності до затвердженого наказом Міністерства енергетики України 29 вересня 2023 року № 292 Порядку технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання у багатоквартирному будинку; після проведення у визначеному законом порядку технічного обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання на цьому стояку відновити газопостачання до квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку; списати всі проведені після 22 травня 2024 року нарахування на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за розподіл природного газу і за технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання; стягнути з АТ «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1 витрати щодо відновлення втрачених внаслідок неправомірних дій АТ «Херсонгаз» можливостей з приготування їжі та підігріву води, зокрема, на придбання електроприладів у розмірі 3 703,28 грн; на оплату використаної для живлення придбаних електроприладів за період з 22 травня 2024 року до 23 вересня 2024 року електроенергії у розмірі 4 617,54 грн; на оплату додаткової електроенергії у розмірі 1 567,29 грн щомісяця за період з 24 вересня 2024 року

до дати відновлення газопостачання у зазначеній квартирі; передбачену підпунктом 1 пункту 2 глави 6 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем компенсацію обсягу недовипущеного природного газу у розмірі 143,22 грн за кожний місяць з 22 травня 2024 року до дати відновлення газопостачання

у зазначеній квартирі;стягнути з АТ «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1

у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ «Херсонгаз» провести за технічної можливості технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання на стояку № 2 у будинку АДРЕСА_2 у відповідності до затвердженого наказом Міністерства енергетики України 29 вересня 2023 року № 292 Порядку технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання у багатоквартирному будинку, після проведення якого відновити газопостачання до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнено з АТ «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на придбання електроприладів у розмірі 3 703,28 грн, компенсацію обсягу недовипущеного природного газу за період з червня 2024 року до липня 2025 року включно у розмірі 2 005,80 грн, у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн,

а всього 25 709,08 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнено з АТ «Херсонгаз» у дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15 жовтня 2025 року про виправлення описки, апеляційні скарги ОСОБА_1 і адвоката Токаленко В. М. залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу АТ «Херсонгаз» задоволено.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2025 року у частині зобов`язання АТ «Херсонгаз» провести за технічної можливості технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи газопостачання на стояку № 2 на АДРЕСА_2 у відповідності до затвердженого наказом Міністерства енергетики України 29 вересня 2023 року № 292 Порядку технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання багатоквартирному будинку, після проведення якого відновити газопостачання до квартири АДРЕСА_1 ; стягнення з АТ «Херсонгаз» на користь ОСОБА_1 витрат на придбання електроприладів

у розмірі 3 703,28 грн, компенсації обсягу недовипущеного природного газу за період з червня 2024 року до липня 2025 року включно у розмірі 2 005,80 грн,

у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, а всього 25 709,08 грн; стягнення з АТ «Херсонгаз» у дохід держави судового збору у розмірі 2 422,40 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

2 листопада 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно допункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2025 року становить 3 028 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору в цій справі є вимоги про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги встановлено, що ціна позову в частині стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн x 250 = 757 000 грн).

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 60 = 181 680 грн).

Справу в іншій частині Верховний Суд вважає малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність у цій частині. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у малозначній справі про захист прав споживачів з ціною позову, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд касаційної інстанції не надає правової оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлює наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2

частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення

у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та у малозначній справі про захист прав споживачів з ціною позову, що не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду

від 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Херсонгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг, про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська