ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1291/24 Номер провадження 22-ц/814/3024/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ступака А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ступака Артура Юрійовича на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Максименко Л.В. повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фальконі» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст заяви

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ТОВ «Глобал Кредит», ТОВ «Сперіус Бум», ТОВ «Фальконі» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що 20.07.2023 року від ТОВ «Українське бюро кредитних історій» він отримав довідку про кредитну історію, згідно якої відповідач ТОВ «Українське бюро кредитних історій» розмістило в кредитній історії інформацію донорами якої є ТОВ «Глобал кредит» за договором № 54971 від 22.06.2016 року, ТОВ «Інфінанс», актуальне найменування юридичної особи - ТОВ «Сперіус БУМ» за договором № від 23.06.2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Філігран», актуальне найменування юридичної особи - ТОВ «Фальконі» за договором № 18385 від 10.06.2016 року.

Проте позивач не надавав ТОВ «Глобал Кредит», ТОВ «Сперіус Бум», ТОВ «Фальконі» письмову згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

Просить визнати неправомірними дії ТОВ «Глобал Кредит», ТОВ «Сперіус Бум», ТОВ «Фальконі» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитну історію ОСОБА_1 , що відображена як інформація за договорами № 54971 від 22.06.2016 року, № від 23.06.2016 року, № 18385 від 10.06.2016 року. Зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити інформацію (записи) з кредитної історії ОСОБА_1 , за кредитними договорами, які відображені як № 54971 від 22.06.2016 року, № від 23.06.2016 року, № 18385 від 10.06.2016 року, донорами якої є ТОВ Глобал Кредит», ТОВ «Сперіус Бум», ТОВ «Фальконі».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сперіус Бум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фальконі» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням позовних вимог, представник ОСОБА_1 - адвокат Ступак А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» регулюються правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій.

Згідно зі ст.. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадахОргани або уповноважені особи (держателі, адміністратори держаних реєстрів тощо)зобов`язані на запит Бюро надавати відомості з державних реєстрів в електронному вигляді (у форматі бази даних) у разі наявності письмової згоди суб`єктів інформації. Порядок передачі відомостей з державних реєстрів, а також розмір платиза це та інші умови встановлюються Кабінетом Міністрів України або за його дорученням Держателем або Адміністратором відповідного реєстру та Бюро на підставі договору.

Згідно з положенням ч.1 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі 757/74536/17 (провадження № 61-17765св19).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що надання користувачем, в даному випадку відповідачами, інформації до кредитної історії можливе тільки з наявноїписьмової згодисуб`єкта кредитної історії (позивача) на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

У статті 3 Закону закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язаньза кредитними правочинами іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (надалі також Користувач) юридична або фізична особа суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачупротягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У частині 1 ст. 4 Закону визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії.

У частині 1 ст.5 Закону передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

У частині 3 ст.9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з Користувачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

За правилами статті 13 Закону суб`єкта кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Бюро вносить зміни до інформації, що міститься у кредитній історії у разі зміни Користувачем інформації, що заперечувалася суб`єктом кредитної історії, та вилучає з кредитної історії суб`єкта кредитної історії інформацію, що заперечується суб`єктом кредитної історії, якщо Користувач, який надав цю інформацію, у п`ятнадцятиденний термін з моменту звернення до нього Бюро не надав відповіді.Згідно статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналізуючи наведене, з метою встановлення правомірності вимог позивача, необхідно встановити чи надав останній згоду на використання та розповсюдження інформації щодо нього відповідача кредитором. При цьому відсутність такої згоди є самостійною та достатньою піставою для задоволення позовних вимог до відповідачів кредиторів про визнання неправомірними дій щодо передання відомостей до УБКІ, та задоволення позовної вимоги до УБКІ про зобов`язання видалити відповідну інформацію з кредитної історії позивача. Нема необхідності встановлювати будь-які додаткові обставини та збирати додаткові докази, про які зазначено в рішенні. Так само як і відсутня необхідність (в тому числі законодавчо врегульована) позивачу звертатись з заявами про вчинення кримінального правопорушення та/або до відповідачів кредиторів з запитами на отримання будь-яких документів та інформації, зміст та суть яких не були визначені в рішенні судом першої інстанції. Не може на споживача (Позивача в даному випадку) бути покладено обов`язок з збору інформації щодо себе, та допомоги УБКІ здійснювати діяльність належним чином за з дотриманням норм законодавства.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 761/8791/19 дійшов аналогічного висновку щодо необхідності надання згоди на обробку персональних даних для формування кредитної історії. Суд зазначив, що відсутність такої згоди є самостійною та достатньою підставою для визнання неправомірними дій щодо передачі відомостей до Українського бюро кредитних історій та зобов`язання видалити відповідну інформацію з кредитної історії позивача.

20.08.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвокат Наконечна А.В. надала Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому прохала у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ступака А.Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції що згідно інформації, актуальної на 11.03.2024, яка перебуває в базі даних «Українське бюро кредитних історій» стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка була надана ним суду, у базі даних товариства наявна слідуюча інформація:

- про заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Глобал Кредит», а саме зазначено: інформація за договором (referenct 54971);тип кредиту:договір позики,дата видачі кредиту:22.06.2016;сума кредиту:3300, поточна заборгованість:0,00; поточна прострочена заборгованість:0.00; валюта:UAH; термін кредиту до 29.06.2016; кредит закритий: проданий; дата оновлення: 08.11.2016; вид забезпечення: без забезпечення (бланкові); вартість забезпечення в базовій валюті:NA; донор інформації: ТОВ «Глобал Кредит»;

- про заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Філігран», а саме зазначено: інформація за договором (18385), тип кредиту: невизначений, дата видачі кредиту: 10.06.2016; сума кредиту: 8000, поточна заборгованість: 0,00; поточна прострочена заборгованість:0.00; валюта:UAH; термін кредиту до 30.06.2016; кредит закритий: проданий; дата оновлення: 07.10.2017; вид забезпечення: без забезпечення (бланкові); вартість забезпечення в базовійвалюті: NA; донор інформації: ТОВ «Фінансова компанія «Філігран»;

- про заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Інфінанс», а саме зазначено: інформація за договором ), тип кредиту: договір позики, дата видачі кредиту: 23.06.2016; сума кредиту: 2000, поточна заборгованість: 0,00; поточна прострочена заборгованість: 0.00; валюта: UAH; термін кредиту до 03.07.2016; кредит закритий: закритий; дата оновлення: 28.08.2017; вид забезпечення: без забезпечення (бланкові); вартість забезпечення в базовій валюті: NA; донор інформації: ТОВ «Інфінанс».

Також, із вказаної інформації вбачається, що ОСОБА_1 08.08.2023 звертався до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявкою №230457 про незгоду з інформацією по кредитному договору referenct 54971 з ТОВ «Глобал Кредит» (Шахрайський кредит) та просив вилучити з його кредитної історії зазначену вище інформацію, на що отримав відповідь про те, що офіційної відповіді з ТОВ «Глобал Кредит» бюро отримати не може, тому просили надіслати їм документ від ТОВ «Глобал Кредит», в якому буде вказано, що вони помилково розмістили інформацію в УБКІ, якщо такий документ є в нього в наявності.

Цього ж дня 08.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявкою №230447 про незгоду з інформацією по кредитному договору з ТОВ «Інфінанс» (Шахрайський кредит) та просив вилучити з його кредитної історії зазначену вище інформацію, на що отримав відповідь про те, що ТОВ «Інфінанс» вже не партнер бюро, в зв`язку з чим бюро не може здійснити до них запит та уточнити, тому просили надіслати їм документ від ТОВ «Інфінанс», в якому буде вказано, що вони помилково розмістили інформацію в УБКІ, якщо такий документ є в нього в наявності.

13 вересня 2023 року ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило ОСОБА_1 про те, що бюро із ФК «Філігран» вже не співпрацює, тому відправити їм запит на оскарження в них немає можливості. Радили звернутися для вирішення питання до вказаного кредитора та зазначили, що зі сторони бюро внесення змін можливе лише на підставі відповідного судового рішення.

Також, із інформації, актуальної на 11.03.2024, яка перебуває в базі даних «Українське бюро кредитних історій» вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Філігран» змінило назву на ТОВ «Фальконі», а ТОВ «Інфінанс» змінило назву на ТОВ «Сперіус Бум».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що на час його звернення до суду не було встановлено та визнано факта відсутності кредитних договорів між позивачем та ТОВ «Глобал Кредит», ТОВ «Інфінанс» (змінено назву на ТОВ «Спіріус Бум»), ТОВ «Фінансова компанія «Філігран» (змінено назву на ТОВ «Фальконі»).

Позивачем не надано доказів, що вказані кредитні договори не були визнані недійсними у судовому порядку, не надано доказів відсутності його письмової згоди на використання та розповсюдження інформації щодо нього. ОСОБА_1 не надав докази для надання статусу даним договорам «Шахрайський кредит», його звернення до правоохоронних органів та рішення відповідних правоохоронних органів на його заяви про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення відносно нього шахрайських дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» регулюються правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах. Органи або уповноважені особи (держателі, адміністратори державних реєстрів тощо) зобов`язані на запит Бюро надавати відомості з державних реєстрів в електронному вигляді (у форматі бази даних) у разі наявності письмової згоди суб`єктів інформації. Порядок передачі відомостей з державних реєстрів, а також розмір плати за це та інші умови встановлюються Кабінетом Міністрів України або за його дорученням - Держателем або Адміністратором відповідного реєстру та Бюро на підставі договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі 757/74536/17 (провадження № 61-17765св19))

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що надання користувачем, в даному випадку відповідачами, інформації до кредитної історії можливе тільки з наявної письмової згоди суб`єкта кредитної історії (позивача) на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

У статті 3 Закону закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У частині першій статті 4 Закону визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії.

У частині першій статті 5 Закону передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

У частині 3 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з Користувачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

За правилами статті 13 Закону суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Бюро вносить зміни до інформації, що міститься у кредитній історії суб`єкта кредитної історії у разі зміни Користувачем інформації, що заперечувалася суб`єктом кредитної історії, та вилучає з кредитної історії суб`єкта кредитної історії інформацію, що заперечується суб`єктом кредитної історії, якщо Користувач, який надав цю інформацію, у п`ятнадцятиденний термін з моменту звернення до нього Бюро не надав відповіді.

Згідно статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» за заявами позивача про виключення відомостей по зазначених вище кредитних договорах із його кредитної історії не зверталося до ТОВ «Глобал Кредит», ТОВ «Сперіус Бум», ТОВ «Фальконі» у зв`язку із припиненням з ними співпраці на день звернення до бюрю позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність надання згоди та укладення кредитних правочинів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19); пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21).

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Встановивши зазначені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ступака Артура Юрійовича слід залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року- без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ступака Артура Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.М. Триголов