Провадження № 2/466/887/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Білінської Г.Б.

при секретарі Кліндуховій Д.А., Ханас С.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду.

В обгрунтування вимог посилається на те, що 11 серпня 2023 року близько 13:00 год малолітній ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом кидання дерев`яної дошки з балкону сьомого поверху, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в той час на вулиці під будинком та грався з іншими дітьми. Від сильного удару дошкою в голову ОСОБА_8 впав лицем до асфальту, а з потилиці хлопчика почала текти кров та від`єднюватись частинки черепа. Бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 було доставлено до лікарні, де йому провели операцію, після якої хлопчик впав у кому та був переведений у відділення анестезіології, інтенсивної терапії та нейрохірургії з встановленим діагнозом: важка відкрита проникаюча черепно- мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, забій лівої задньолобно- тім`яної частки з набряком головного мозку пролабуванням мозкової речовини через дефект черепа; множинний багатоуламковий імпресійний перелом лівої тім`яної кістки зі зміщенням в порожнину черепа; забійно рвана рана тім`яної ділянки зліва з кровотечею, тромбоцитоненічна пурпура. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому до моменту вчинення кримінального правопорушення виповнилося 9 років, є малолітньою особою, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Докази встановлення винуватості малолітнього сина відповідачів у заподіянні шкоди ОСОБА_7 містяться в матеріалах кримінального провадження № 0001352 від 11.08.2023 року.

Позивачка зустрічалась із відповідачами та обговорювала матеріальне відшкодування лікування сина, однак ОСОБА_5 виплатила лише 5000 грн., у подальшому відшкодуванні відмовила.

Відтак, позивачка, зважаючи на дороговартісне лікування сина, вимушена звертатись до суду із даним позовом.

Наголошує, що позивачкою були понесені наступні витрати на придбання гігієнічних пелюшок, ліків та лікарських засобів під час госпіталізації сина, зокрема препарату Кеппра 1000 мг, який був призначений лікарем згідно Виписних епікризів - 7119, 4 грн. Препарат Кеппра 500 мг, який був призначений неврологом-епілептологом після консультації, огляду та проведення відео ЕЕГ моніторингу ОСОБА_9 з 29.11.2023 року. А після огляду 02.07.2024 року, - призначено продовжувати прийом препарату два рази на день до двох років після травми, тобто до 11.08.2025 року. Вартість препарату згідно квитанції від 14.06.2024 року, становить 1 159,50 грн. за 60 таблеток. Враховуючи те, що ОСОБА_9 потрібно приймати з 29.11.2023 року по дві таблетки вдень згідно призначення лікаря аж до 11.08.2025 року, що підтверджується консультацією невролога-епілептолога від 02.07.2024 року. Таким чином, понесені витрати становитимуть - 24 349 грн. 50 коп. Дані витрати розраховані з огляду на використання однієї упаковки препарату Кеппра 500 мг на місяць, згідно призначення лікаря; електроенцефалографія - 1 200,00 грн.; електроенцефалографія - 1 200,00 грн.; відео ЕЕГ (електроенцефалографія) - 1 200,00 грн., комп`ютерна томографія головного мозку та черепа - 2 000 грн., МРТ головного мозку - 4 800,00 грн., МРТ голови - 4 515,00 грн., пластина динамічна 124x124 мм, гвинт діаметр 1,6 довжина 4,0 мм (15 шт.), гвинт діаметр 1,6 довжина 5,0 мм (15 шт.), свердло діаметр 1,2 довжина 6,0 мм на загальну суму 19 760,00 грн., бор краніальний спіральний 15 мм, стерильний - 3 900,00 грн., консультація психолога - 600,00 грн., благодійна допомога на статутну діяльність ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП ТМО м. Львова» - 2000,00 грн., проїзд до медичних закладів - 424 грн. 76 коп.

Разом з тим, позивачем неодноразово проводились обстеження крові дитини на наявність інфекцій та запальних процесів, пов`язаних з трепанацією черепа та проведеними оперативними хірургічними втручаннями, внаслідок отриманої травми, завданої сином Відповідачів, що підтверджується результатами аналізів крові, долученими до Виписного епікризу № 89089. Дані дослідження були платними і складали близько 2 000 грн.

На час оперативного втручання та відновлення ОСОБА_7 у закладі охорони здоров`я ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 ТМО м. Львова», позивачем були додатково понесені наступні витрати: операційні матеріали - 7 000,00 грн., благодійний внесок - 4 000,00 грн., послуги анестезіолога - 4 000,00 грн., консультація у психолога - 1 000,00 грн., заняття з логопедом - 1 000,00 грн., реабілітаційна терапія в реабілітолога - 2 000,00 грн., перев`язки - 1 500,00 грн., нейрохірургу виплачено - 7 000,00 грн.

Крім надзвичайно сильного фізичного болю, ОСОБА_7 та позивач, зокрема, отримали великі труднощі у зв`язку з неможливістю сина відвідувати школу. Відтак, згідно довідки №01-36/91 від 11 жовтня 2024 року, виданої дирекцією Підгайчиківської гімназії, ОСОБА_8 у 2023/2024 навчальному році пропустив 24 дні, 125 уроків, з них у І семестрі - 21 день (109 уроків) через хворобу, у II семестрі - 3 дні (16 уроків), 2-з поважних причин, 1 - через хворобу. В зв`язку з чим позивач змушена була користуватись послугами репетиторів для сина протягом часу його госпіталізації та реабілітації, через пропуски занять у школі, які обійшлись у 24 000 грн.

Таким чином, загальна вартість понесених позивачем фактичних витрат у зв`язку з отриманою травмою ОСОБА_7 та його лікуванням становить 126 568 грн, 40 коп, які позивачка просить стягнути з відповідачів.

Окрім матеріальної шкоди позивачці було завдано і моральну шкоду неправомірними діями сина відповідачів, оскільки син позивачки зазнав фізичного болю, спричиненого завданим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Як наслідок, було порушено нормальний спосіб життя як ОСОБА_10 , так і життя його матері - ОСОБА_4 , яка є багатодітною матір`ю і виховує трьох дітей, отримана ОСОБА_11 травма спричинила порушення нормального ритму життя у позивачки, спричинила психоемоційні страждання через травму сина, перенесену ним операцію з трепанації черепа, стан коми, в якому перебував син ОСОБА_12 , порушення стосунків з оточуючими в результаті неможливості приділяти увагу сім`ї та маленьким дітям, самостійно здійснювати і організовувати свій побут.

Позивачці було важко пережити та прийняти той факт, що її дитина отримала важку травму голови, у зв`язку з чим ОСОБА_4 неодноразово зверталася до психолога за підтримкою, просила допомоги у родичів, мала складнощі у одночасному догляді за важкопораненим сином та маленькими дітьми.

Протиправною поведінкою малолітнього сина відповідачів позивачці спричинено моральну шкоду, яку оцінює у 200 000 грн. і просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження.

Учасники справи в судове засідання 19.11.2025 року не з`явились, представник позивача через систему «Електронний суд» надіслала на адресу суду заяву в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив врахувати обставини, зазначені у відзиві, зокрема відповідач пояснив, що з матір`ю ОСОБА_13 перебуває у розірваному шлюбі ще з 01.11.2016р., відповідно до рішення Радехівського районного суду Львівської області. З цього часу колишня дружина, забравши дітей, виїхала з ними в м.Львів, де і залишилась проживати, не давала відтоді змоги бачитись як з сином ОСОБА_14 , так і усиновленою дочкою ОСОБА_15 , приймати участь у їх вихованні, хоча на їх утримання сплачує аліменти. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не давали можливості бачитись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, розпорядженням голови Радехівської РДА від 24.12.2015р. та 26.01.2017р. за його заявою визначались способи участі у вихованні дітей, а саме визначалися дні і години можливості бачитися з ними у присутності матері, але і ці розпорядження не виконувались. Таким чином, діти, в тому числі ОСОБА_14 , постійно проживаючи з матір`ю в м.Львові, знаходились на її вихованні, а ОСОБА_2 не мав можливості приймати участь у їх вихованні. Вказав, що він є інвалідом від професійного захворювання на виробництві, проживає за місцем своєї реєстрації у іншому районі, відтак, не мав можливості у будь-який спосіб попередити той випадок з участю ОСОБА_14 та сина позивачки, який є предметом дослідження у цій справі, та був предметом дослідження у кримінальному провадженні № 000352 від 11.08.2023р. за ознаками, передбаченими ст.128 КК України, яке закрито відповідною постановою слідчого. Відповідач вважає, що у спричиненні такої шкоди, про яку йдеться у цій цивільній справі, немає його вини. Заподіяна шкода не є наслідком його несумлінного здійснення або ухилення ним від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою, а тому просить у задоволенні позову щодо нього відмовити.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Заподіяна шкода не є наслідком його несумлінного здійснення або ухилення ним від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою, а тому просить у задоволенні позову щодо нього відмовити.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб (віком до чотирнадцяти років) та неповнолітніх осіб (віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) захищають у суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни/ піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена (ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає

Із матеріалів кримінального провадження № 0001352 від 11.08.2023 року, дослідженого в ході судового розгляду, вбачається, що 11 серпня 2023 року близько 13:00 год малолітній ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом кидання дерев`яної дошки з балкону сьомого поверху, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в той час на вулиці під будинком та грався з іншими дітьми.

Бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 було доставлено до лікарні, де йому провели операцію, після якої потерпілий впав у кому та був переведений у відділення анестезіології, інтенсивної терапії та нейрохірургії з встановленим діагнозом: важка відкрита проникаюча черепно- мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, забій лівої задньолобно- тім`яної частки з набряком головного мозку пролабуванням мозкової речовини через дефект черепа; множинний багатоуламковий імпресійний перелом лівої тім`яної кістки зі зміщенням в порожнину черепа; забійно рвана рана тім`яної ділянки зліва з кровотечею; тромбоцитоненічна пурпура.

Згідно висновку судово медичного експерта № 305/23, у ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню з пролабуванням мозкової речовини через дефект черепа, перелом склепіння черепа: множинний багатоуламковий імпресійний перелом лівої тім`яної ділянки зліва з кровотечею, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому до моменту вчинення кримінального правопорушення виповнилося 9 років, є малолітньою особою, батьками якого є: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження № 0001352 від 11.08.2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що слідчим слідчого відділення відділу поліції № 1 Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області видано Постанову від 20 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року вказана постанова скасована та направлено матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

Після отриманої 11 серпня 2023 року травми стан ОСОБА_10 погіршився із врахуванням його попереднього захворювання, що стверджується виписним епікризом з медичної карти № 66147 нейрохірургічного відділення ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 ТМО м. Львова» (м. Львів, вул. Пилипа Орлика, 4) .

ОСОБА_8 являється дитиною з інвалідністю до 18 років, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Личаківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 12 липня 2021 року.

ОСОБА_16 тілесні ушкодження потягли за собою необхідність тривалого відновлення його стану здоров`я, операцій, зокрема декомпресійної трепанації черепа, з видаленням нежиттєздатних тканин, гемостазом, пластикою ТМО, яка була проведена 11 серпня 2023 року, що підтверджується виписним епікризом з медичної карти № 89089 нейрохірургічного відділення ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 ТМО м. Львова». Згідно медичної документації, 09 вересня 2023 року ОСОБА_8 був виписаний з нейрохірургічного відділення та в подальшому спостерігався у гематолога.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_8 , маючи ускладнення після проведеної операції з трепанації, був повторно госпіталізований у нейрохірургічне відділення ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «1 ТМО м. Львова» у стані середньої важкості у зв`язку з чим йому було проведено хірургічне втручання - комбіновану краніопластику (аутокістка та встановлення титанової пластини), що також підтверджено відповідними медичними документами.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності; г) вина у заподіянні шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, пункт перший частини другої вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Витрати на лікування сина ОСОБА_10 , понесені позивачкою ОСОБА_4 , підтверджені письмовими доказами, становлять:

-на придбання гігієнічних пелюшок, ліків та лікарських засобів під час госпіталізації сина, зокрема препарату Кеппра 1000 мг, який був призначений лікарем згідно виписних епікризів - 7 119, 14 грн. (сім тисяч сто дев`ятнадцять гривень чотирнадцять копійок), що підтверджується копіями квитанцій долучених до матеріалів позовної заяви;

-препарат Кеппра 500 мг, який був призначений неврологом-епілептологом після консультації, огляду та проведення відео ЕЕГ моніторингу ОСОБА_9 з 29.11.2023 року. Вартість препарату згідно квитанції від 14.06.2024 року, становить 1 159,50 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) за 60 таблеток. Відповідно до рекомендацій ОСОБА_8 приймав з 29.11.2023 року по дві таблетки щоденно до 11.08.2025 року, що підтверджується консультацією невролога-епілептолога від 02.07.2024 року (копія консультації невролога- епілептолога з результатами відео ЕЕГ моніторингу від 02.07.2024 року долучені до позову та досліджена у судовому засіданні ), понесені витрати на вказаний препа рат становлять - 24 349 грн. 50 коп. (двадцять чотири тисячі триста сорок дев`ять гривень п`ятдесят копійок);

-електроенцефалографія - 1 200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень), проведена 29 листопада 2023 року, що підтверджується консультаційним висновком невролога- епілептолога ВП «Лікарня Святого Миколая»;

-електроенцефалографія - 1 200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень), проведена 28.06.2024 року, що підтверджується квитанцією долученою до позову;

-відео ЕЕГ (електроенцефалографія) - 1 200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень), проведена 02 липня 2024 року, проведення якої підтверджується у консультативному висновку невролога-епілептолога від 02.07.2024 року;

-комп`ютерна томографія головного мозку та черепа - 2 000 грн. (дві тисячі гривень), проведення якої підтверджується виписним епікризом № 89089 про результати комп`ютерної томографії № 23/10/1536/25646, проведеної 27.10.2023 року;

-МРТ головного мозку - 4 800,00 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень нуль копійок), що підтверджується фіскальним чеком, виданим медичним центром ТОВ «МЦ Євроклінік» 25.08.2023 року;

-МРТ голови - 4 515,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень нуль копійок) проведеного 06.09.2024 року, що підтверджується фіскальним чеком, виданим медичним центром ТОВ «МЦ Євроклінік» 06.09.2023 року;

-пластина динамічна 124x124 мм, гвинт діаметр 1,6 довжина 4,0 мм (15 шт.), гвинт діаметр 1,6 довжина 5,0 мм (15 шт.), свердло діаметр 1,2 довжина 6,0 мм на загальну суму 19 760,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят гривень нуль копійок), що підтверджується рахунком № 23010/04 від ЗО жовтня 2023 року;

-бор краніальний спіральний 15 мм, стерильний - 3 900,00 грн. (три тисячі дев`ятсот гривень нуль копійок), що підтверджується рахунком на оплату № 125 від 04 вересня 2023 року;

-консультація психолога - 600,00 грн. (шістсот гривень), що підтверджується квитанцією виданою КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» (вул. Пилипа Орлика, 4);

-проїзд до медичних закладів - 424 грн. 76 коп. (чотириста двадцять чотири гривні сімдесят шість копійок), що підтверджується доказами-скріншотами повідомлень про час та вартість проїзду до медичних закладів за період лікування ОСОБА_10 ;

Медичним документами також, на думку суду, підтверджені витрати на неодноразове проведення аналізів крові, долученими до Виписного епікризу № 89089, на суму 2 000 грн.

Всього до стягнення в користь підлягає сума 73068 грн. 40 коп.

Решта витрат, зазначених позивачкою, не підтверджені документально.

Зокрема, це стосується витрат на додаткові консультації лікарів, оплата лікарям, перев`язочні матеріали, благодійні внески лікарні. Відтак, такі судом не беруться до уваги.

Не підтвердженими документально суд вважає витрати на оплату репетиторів в розмірі 24000 грн., які позивачка просить стягнути з відповідачів .

Окрім матеріальної шкоди позивачка просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку оцінює у 200 000 грн.

Ч.ч1, 2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 вищевказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Відповідно до частини першої ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд приймає до уваги покликання позивачки на те, що діями відповідачів, які неналежно приділяли увагу вихованню своєму синові, та діями їх малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці та її сину ОСОБА_12 завдано моральної шкоди. Внаслідок отриманих травм та подальшого лікування сина у позивачки був порушений нормальний спосіб життя, вона була позбавлена можливості приділяти увагу іншим двом дітям, докладати додаткові зусилля для організації свого життя, побуту, витрачати сімейні кошти на лікування сина ОСОБА_12 , наймати репетиторів для занять з сином. Син в свою чергу переніс фізичні болі під час операцій, реабілітаційного лікування, наслідки перенесеної травми все ще непередбачувані в подальшому. Внаслідок протиправної поведінки малолітнього сина відповідачів був порушений звичний уклад життя як позивачки, так і ії сім`ї в цілому.

Наявність моральної шкоди - це наявність негативних змін у психічному стані особи, яких вона зазнала внаслідок завданих їй фізичних і душевних страждань. Складність у тому, що це прояви не ззовні, а психіка суб`єкта.

Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

У постанові ОПКЦСВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування і суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні суми відшкодування суд враховує величину моральної шкоди, обставини, при яких вона була заподіяна, відношення відповідачів до дій свого сина та до позивачки, та вважає, що така шкода підлягає до задоволення частково.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Тому неналежне виховання малолітнього - це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності.

Згідно ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою, яка не досягла чотирнадцяти років , відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою , яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, якщо вони не доведуть, що шкода не є на слідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідальність настає за наявності загальних підстав, передбачених ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, тобто поведінка зазначених осіб має бути протиправною і винною. При цьому під їхньою виною слід розуміти нездійснення належного нагляду за підлітками в момент заподіяння шкоди або безвідповідальне ставлення до їх виховання. До відповідальності притягаються обидва батьки підлітка. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей навіть тоді, коли вони не є подружжям. Відповідальність батьків повинна мати частковий характер, оскільки кожен з батьків неповнолітнього відшкодовує заподіяну шкоду в зв`язку з власними винними діями ( бездіяльністю).

Позивачка просить стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідачів солідарно.

Суд не погоджується із такою позицівєю позивачки, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи судоми встановлено, що рішенням Радехівського районного Львівської області шлюб між відповідачами був розірваний, з 2015 року відповідачі проживають окремо. Неповнолітній ОСОБА_6 проживає із матір`ю ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не давала можливості бачитись з дітьми, зокрема із сином ОСОБА_12 , та приймати участь у їх вихованні розпорядженням голови Радехівської РДА від 24.12.2015р. та 26.01.2017р., ОСОБА_2 були визначені способи участі у вихованні дітей, а саме визначалися дні і години можливості бачитися з ними у присутності матері.

Як ствердив відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні такі розпорядження не виконувались ОСОБА_5 , коли він чи бабуся з дідусем приїжджали до дітей, їх просто виганяла ОСОБА_5 , не допускаючи до них, налаштовувала сина проти нього.

Такі твердження ОСОБА_5 не спростувала іншими доказами чи показаннями свідків.

Тобто, ОСОБА_6 , постійно проживаючи з матір`ю в м.Львові, знаходився на її вихованні, і саме мати мала більший вплив на його виховання у порівнянні з батьком.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом від професійного захворювання на виробництві, проживає за місцем своєї реєстрації у іншому районі, відтак, не мав можливості у будь-який спосіб попередити той випадок з участю ОСОБА_14 та сина позивачки, який є предметом дослідження у кримінальному провадженні № 000352 від 11.08.2023 р. за ознаками, передбаченими ст.128 КК України.

Жоден із батьків -відповідачів у справі, як зазначено у повідомленні сектору ювенальної превенціїї ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Л/о, до адміністративної відповідальності за неналежне здійснення батьківських обов`язків щодо неповнолітнього ОСОБА_17 - не притягався.

Згідно ст. 1190 ЦК України, особи несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, якщо шкода завдана їх спільними діями або бездіяльністю, та у випадку, коли солідарний обов`язок виникає внаслідок неподільності предмету зобов`язання і коли не передбачено законом або договором.

У даному випадку суд вважає за необхідне застосувати часткову відповідальність батьків щодо дій їх неповнолітнього сина із врахуванням вини кожного у неналежному вихованні дитини, можливостей приймати участь у вихованні та відношенні до його неправомірних дій.

Відтак, матеріальну шкоду слід розділити у рівних частинах при стягненні, моральну в 1/3 частині - з відповідача ОСОБА_2 , 2/3 частини суми моральної шкоди - з відповідачки ОСОБА_5 .

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,82, 263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1178 ЦК України, суд, -

у х в а л и в

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 36 534 грн. (тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 20 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 36 534 грн. (тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 20 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 60 000 грн. (шістдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 30 000 грн. (тридцять тисяч ) грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_4 4293,68 (чотири тисячі двісті дев`яносто три) грн. 68 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційногосудушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач1: ОСОБА_5 , р.н. невідомий, РНОКПП: невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Г. Б. Білінська