ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Суми

Справа №591/2530/21

Номер провадження 22-ц/816/869/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Сергія Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року у складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», Комунального підприємства Сумської міської ради «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та трьох відсотків річних,

у с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тимошенка С.А. звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО»), Комунального підприємства Сумської міської ради «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» (далі КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивували тим, що 01 грудня 2020 року о 16-45 год. в м. Суми по вул. Харківській в районі 2-ї прохідної ПАТ «Сумихімром» водій тролейбуса Еталон Т12110, н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості в русі, в результаті чого штанги відокремились від контактної мережі, пошкодивши її, в подальшому пошкоджена мережа пошкодила автомобіль ВАЗ 2107 н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 та було пошкоджено електроопору, яка в результаті падіння пошкодила автомобіль Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. При цьому, водій тролейбуса порушив п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Під час розгляду Зарічним районним судом м. Суми справи № 591/8111/20 за скоєння адміністративного правопорушення водія тролейбуса ОСОБА_3 , який визнав свою вину, притягнуто до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 керували транспортними засобами на законних підставах. Відповідальність за завдану шкоду, з огляду на наявність договору добровільного страхування, має бути покладено на ПрАТ «СК «ВУСО» та КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС». ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування. З урахуванням вартості відновлювального ремонту розмір страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ 2107 н.з. НОМЕР_2 становить не менше 8000 грн, а розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь володільця автомобіля Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 становить не менше 45 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 6070,36 грн, з яких: 6000 грн страхове відшкодування за завдану шкоду, 70,36 грн - 3% річних; стягнути з КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» на користь Бойка 2000 грн страхового відшкодування за завдану шкоду, яка складає розмір франшизи за договором страхування; стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 43 351,37 грн, з яких: 43 000 грн страхове відшкодування за завдану шкоду, 351,37 грн 3% річних; стягнути з КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» на користь ОСОБА_1 2000 грн страхового відшкодування за завдану шкоду, яка складає розмір франшизи за договором страхування.

31 травня 2021 року представник позивачів адвокат Тимошенко С.А. подав суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідача, в якій просив залучити до участі у справі у якості співвідповідача КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» та стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» та КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» солідарно на користь ОСОБА_2 8070,36 грн, з яких: 8000 грн страхове відшкодування за завдану шкоду, 70,36 грн 3% річних; стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» та КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» солідарно на користь ОСОБА_1 43 351,37 грн, з яких: 45 000 грн страхове відшкодування за завдану шкоду, 351,37 грн 3 % річних; вирішити питання про стягнення з відповідачів судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 5694,92 грн, з яких: 1056,12 грн- вартість відновлювального ремонту (страхових виплат); 62,67 грн 3% річних; 122,13 грн витрати з оплати судового збору; 4454,00 грн. витрати на правову допомогу.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 50 973,76 грн, з яких: 44869,24 грн - вартість відновлювального ремонту (страхових виплат); 350,35 грн. 3% річних; 768,67 грн витрати з оплати судового збору; 4985,50 грн витрати на правову допомогу.

Провадження в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» 6070,36 грн страхових виплат на користь ОСОБА_2 закрито.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «СК «ВУСО» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а встановлені судом обставини не відповідають фактичним, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» та ухвалити нове рішення про залишення вказаних позовних вимог без задоволення; здійснити розподіл судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув увагу на презумпцію правомірності договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № -19-01 від 29 жовтня 2020 року, укладеного між КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» та ПрАТ «СК «ВУСО», та відповідно до умов якого діяв відповідач. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що приписи п. 6.5 договору суперечать Правилам добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника) № 06-02, зареєстрованими 09 жовтня 2007 року в Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України за № 1272031, що не відповідає дійсності.

Страховик, відмовляючи позивачам у виплаті страхового відшкодування з підстав, визначених п. 6.5 договору діяв добросовісно та законно в межах погоджених сторонами договору умов договору та правил № 06-02, та відмовив у виплаті страхового відшкодування потерпілим, так як обов`язок з відшкодування шкоди страховика виникає при збитках понад 50 000 грн, а до цієї межі відповідальність покладається на страхувальника. При цьому, проведена оплата страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в межах завданих збитків до 50 000 грн свідчить про помилковість дій страховика та невідповідність його дій умовам п. 6.5 договору та правил № 06-02, що викликане людським чинником.

Також вважає помилковим висновок суду, що ОСОБА_1 наділений правом вимагати відшкодування збитків (сплати страхового відшкодування), оскільки він не був власником транспортного засобу, а мав право на підставі довіреності представляти інтереси власника та від його імені здійснювати дії, що передбачені довіреністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Тимошенко С.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що п. 6.5 договору порушує вимоги законодавства та принципи страхування, а тому не може бути застосований у спірних правовідносинах. При цьому, ОСОБА_1 є належним позивачем у спірних правовідносинах, а тому наділений правом на стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «ВУСО».

Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 01 грудня 2020 року о 16-45 год. в м. Суми по вул. Харківська, в районі 2-ї прохідної ПАТ «Сумихімпром», керуючи тролейбусом Еталон Т12110, н.з. НОМЕР_1 , був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості в русі, в результаті чого штанги відокремились від контактної мережі, пошкодивши її, в подальшому пошкоджена мережа пошкодила автомобіль ВАЗ 2107, н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 та було пошкоджено електроопору, яка в результаті падіння пошкодила автомобіль Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.п. 2.3.б, 12.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2020 року у справі № 591/8111/20 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 28, т. 1).

Водій тролейбуса Яременко О.О. на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС». Вказану обставину КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» не заперечує.

Власником автомобіля ВАЗ 21070 н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 18, на звороті).

Власником автомобіля Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 на час ДТП був ОСОБА_5 . Вказаним транспортним засобом на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_1 (а.с. 22; 23, Т. 1).

Відповідно до договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № -19-01, укладеного 29 жовтня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС», предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника та/або осіб, що керують забезпеченим транспортним засобом, зазначеним в п. 1.3 цього договору на законних підставах, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з відшкодуванням вказаними особами нанесеної ними шкоди життю, здоров`ю або майну третіх осіб згідно чинного законодавства. Страхування майнових інтересів здійснюється на підставі ліцензії АЕ № 293938 від 31 липня 2014 року та Правил «Добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника)» №06-02, зареєстр. в Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09 жовтня 2007 року за № 1272031 (а.с. 139-140, Т. 1).

Відповідно до умов договору: забезпечений транспортний засіб Еталон Т12110, д.н. 160; страхова сума 400 000 грн. Договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. для наступного за днем надходження страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок або до каси страховика, але не раніше 04 листопада 2020 року та діє до 03 листопада 2021 року.

Страховим випадком є настання цивільної відповідальності страхувальника або осіб, що керують транспортним засобом на законних підставах, відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих, що сталася внаслідок ДТП, в процесі руху забезпеченого транспортного засобу осіб (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі письмової заяви потерпілої особи, страхового акта, а також документів, що підтверджують факт настання страхового випадку.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану життю, здоров`ю та/або майну потерпілого розраховується згідно чинного законодавства та дорівнює сумам прямих збитків, що перевищують максимальні розміри відшкодування потерпілому передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV зі змінами та доповненнями, «Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затв. Постановою КМУ № 956 від 14 серпня 1996 року та сум, отриманих від осіб, винних в заподіянні шкоди.

02 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_2 у ДТП, яка мала місце 01 грудня 2020 року, на що отримав відмову з посиланням на п. 6.5 договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки розмір збитку, заподіяний вказаному транспортному засобу не перевищує максимальних розмірів відшкодування, визначених чинним законодавством України (а.с. 57; 67, Т. 2).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 23869 від 23 грудня 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ ВАЗ 21070 д.р.н НОМЕР_2 станом на 01 грудня 2020 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ, - 7126,48 грн (а.с. 60-66, Т. 2).

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 у ДТП, яка мала місце 01 грудня 2020 року, на що отримав відмову з посиланням на п. 6.5 договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки розмір збитку, заподіяний вказаному транспортному засобу не перевищує максимальних розмірів відшкодування, визначених чинним законодавством України (а.с. 29, Т. 1).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 23868 від 05 січня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Mitsubishi Outlender н.з. НОМЕР_3 станом на 01 грудня 2020 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ, - 44 869,24 грн (а.с. 79-85, Т. 1).

Також в позовній заяві представником позивачів наведені розрахунки 3% за прострочення сплати страхового відшкодування на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України:

-на користь позивача ОСОБА_2 , виходячи із суми боргу 8000 грн за період прострочення з 14 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року, розмір 3% річних 70,36 грн;

-на користь позивача ОСОБА_1 , виходячи із суми боргу 45000 грн за період прострочення з 26 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року, розмір 3% річних 351,37 грн.

З платіжного доручення № 17494 від 12 травня 2021 року вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» після відкриття провадження у вказаній цивільній справі сплатило ОСОБА_2 6070,36 грн страхового відшкодування згідно СА № 2127749-1 від 12 травня 2021 року та договору № -19-01 від 01 листопада 2020 року (а.с. 131, Т. 1).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у даній справі беззаперечно мають статус потерпілих та наділені правами вимагати відшкодування збитків (сплати страхового відшкодування) в межах 400 000 грн. Належним відповідачем є ПрАТ «СК «ВУСО», а тому саме ПрАТ «СК «ВУСО» має обов`язок перед позивачами зі сплати на їх користь вартості відновлювального ремонту (страхових виплат) в межах визначеного договором добровільного страхування страхового ліміту. Крім того, окрім страхових виплат, ПрАТ «СК «ВУСО» має зобов`язання зі сплати 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Отже підлягають задоволенню вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_2 з відшкодування страхових виплат у розмірі недоплаченої суми, яка складає 1118,79 грн, з яких: 1056,12 грн вартість відновлювального ремонту (страхових виплат) та 62,67 грн 3% річних та на користь ОСОБА_6 - 45219,50 грн, з яких 44 869,24 грн страхові виплати (вартість відновлювального ремонту) та 350,35 грн 3% річних.

Крім того, встановивши, що ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ОСОБА_2 6070,36 грн вартості відновлювального ремонту, тому в частині стягнення вказаної суми вартості відновлювального ремонту (страхового відшкодування) суд закрив провадження на підставі п. 2) ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України, (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування» у редакції Закону № 85/96-ВР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 85/96-ВР).

За змістом ст. 999 ЦК України та ст. 5 Закону № 85/96-ВР вбачається, що страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону № 85/96-ВР).

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 6 Закону № 85/96-ВР одним із видів добровільного страхування є страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12 - 14 цієї статті).

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі (ч. 2 ст. 8 Закону № 85/96-ВР).

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхові суми та (або) страхової виплати визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі випадків, договору страхування у цілому.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страховик (ч. 1. 2, 4, 5, 16, 17 ст. 9 Закону № 85/96-ВР).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. (ч. 1 ст. 25 Закону № 85/96-ВР).

Частинами 1, 2 ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону № 85/96-ВР передбачено підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати або страхового відшкодування, зокрема:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не наділений правом вимагати відшкодування збитків (сплати страхового відшкодування), слід зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом ч.2 ст. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб».

ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Outlender. До позовної заяви додані копії посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу цього автомобіля, що свідчить про правомірність володіння ним вказаним легковим автомобілем. Отже, ОСОБА_1 , який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну.

За встановлених обставин справи позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Для перевірки доводів апеляційної скарги щодо правомірності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування ухвалою Сумського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» було витребувано інформацію стосовно того, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який керував тролейбусом Еталон Т12110, н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП (01 грудня 2020 року) у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На виконання ухвали суду КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» було надано, зокрема копію Генерального договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0-01 від 24 червня 2020 року, укладеного між КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» та ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с. 52-55, Т. 3).

Додатком № 1 до вказаного Генерального договору визначено перелік транспортних засобів, за якими застрахована відповідальність, зокрема в п. 70 додатку вказаний тролейбус Еталон Т 12110 н.з. НОМЕР_1 із зазначенням строку дії договору з 24 червня 2020 року по 23 червня 2021 року, розмір страхового суми 400 000 грн (а.с. 52, Т. 3).

З наведеного вбачається, що на дату ДТП (01 грудня 2020 року) діяли два договори страхування, укладені між КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС» та ПрАТ «СК «ВУСО»: Генеральний договір добровільного відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0-01 від 24 червня 2020 року та договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № -19-01, укладений 29 жовтня 2020 року. Доказів того, що Генеральний договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0-01 від 24 червня 2020 року було розірвано чи його дія була припинена з інших підстав, суду надано не було.

КП СМР «ЕЛЕКТРОАВТОТРАНС»добровільно застрахувало свою відповідальність перед третіми особами, уклавши відповідні договори страхування з ПрАТ «СК «ВУСО», а тому відповідно до ст. 1194 ЦК України, на випадок виникнення деліктного зобов`язання страхувальника саме страховик бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що в даному випадку, оскільки розмір заподіяної матеріальної шкоди кожному з потерпілих не перевищує 50 000 грн, тобто розміру страхової суми, передбаченої п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в ред. на дату ДТП), тому до спірних правовідносин в частині визначення розміру страхового відшкодування підлягає застосуванню самеп. 6.5 Генерального договору добровільного відповідальності власників наземних транспортних засобів № 0-01 від 24 червня 2020 року, за змістом якого розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану життю, здоров`ю та/або майну потерпілого розраховується згідно чинного законодавства та дорівнює сумам прямих збитків.

Доводів щодо незгоди з розмірами присудженого кожному з позивачів страхового відшкодування та порядком обрахування трьох відсотків річних апеляційну скарга не містить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивачів страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду, проте помилився щодо мотивів такого задоволення, у зв`язку з чим рішення суду на підставі п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 376, 381-382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2024 року змінити в частині мотивів задоволення вимог про стягнення страхового відшкодування.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов