ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року представник ТОВ «Інвестбудгаличина» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд:

стягнути з відповідачки на користь товариства 41 821,52 грн за утримання житла та комунальних послуг і судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м.

На утриманні у ТОВ «Інвестбудгаличина» з 01 квітня 2023 року знаходиться вищевказаний будинок АДРЕСА_2 , для мешканців якого ним надаваються житлово-комунальні послуги.

Представник позивача зазначає, що виконує функції із утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, але відповідач не виконує свої обов`язки по своєчасному внесенню квартплати та плати за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 41 821,52 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

28 січня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник заперечив проти позовних вимог з підстав того, що надані позивачем документи не створюють жодних зобов`язань для відповідача, так як прийняті всупереч чинного законодавства та носять ознаки вчинення кримінального правопорушення. Відповідачка не укладала з позивачем будь-яких договорів. Крім цього, позивачем не надано до суду рішення співвласників багатоквартирного будинку, про обрання його управителем житлового будинку. Також, позивачем не надано документальних підтверджень надання послуг (актів приймання-передачі виконаних послуг, виконаних робіт, тощо), які відповідно до приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» можуть бути підтвердженням здійснення господарських операцій з надання послуг. Отже на думку представника відповідача, позивач хоче стягнути з відповідача неіснуючий борг, за послуги які ним не надавалися.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» заборгованість з утримання житла та комунальних послуг у розмірі 41 821,52 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

03 червня 2025 року представник позивача Куракса Ю.І. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просиввирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 682,15 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 02 липня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Підтримавши доводи відзиву на позовну заяву, вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам. Судом також неправильно застосовано норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа -підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

За приписами ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку визначеному ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Однак, позивачем не надано суду рішення співвласників багатоквартирного будинку, про те, що його обрали управителем житлового будинку, відтак бути управителем у вказаному будинку ТОВ «Інвестбудгаличина».

ТОВ «Термогальванічний завод» не було і не є співвласником багатоквартирного будинку, тому не мало жодних прав на передачу функцій управителя багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 позивачу.

Законодавством не передбачено визначення управителя в інший спосіб ніж вибір співвласниками або проведення відповідного конкурсу органом місцевого самоврядування (у разі необрання управителя співвласниками).

Функції управителя ТОВ «Інвестбудгаличина» набуло на підставі договору укладеного з ТОВ «Термогальванічний завод» 01 квітня 2023 року, проте ще 01 серпня 2021 року видало наказ №31, яким затверджено тариф з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у утриманні комунальних послуг у житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ) у розмірі 17,02 грн за 1 кв.м.

Крім того, відповідачка дійсно з 04 жовтня 2023 року є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м. Однак, позивачем та судом проведено нарахування плати за житлово-комунальні послуги з 2021 року.

Щодо процесуальних порушень суду першої інстанції вказала, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки заявляв клопотання: про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та про витребування у позивача оригіналів доказів доданих до позовної заяви. Вказані клопотання не було розглянуто судом, та навіть про них не згадано при винесенні рішення, що призвело до порушення прав відповідача.

Розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та витребування оригіналів документів дало б відповідачу можливість дослідити оригінали вказаних доказів (при їх наявності), які на думку відповідача не існують, так як укладання договору про передачу функцій управителя не передбачено законодавством, а видання наказу про затвердження тарифів є самоуправством.

Враховуючи, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, а також неналежне дослідження доказів та їх оцінка, просила суд з`ясувати наявність правових підстав набуття позивачем статусу управителя багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та підстави для затвердження тарифів у 2021 та 2023 роках; дослідити докази надані позивачем та витребувані судом, щодо їх належності допустимості та достовірності, в частині підтвердження факту набуття статусу управителя, затвердження тарифів та надання послуг відповідачу за час коли останній не був власником квартири.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги надіслана до електронного кабінету в ЄСІКС «Електронний суд» ТОВ «Інвестбудгаличина» та згідно Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду отримана 07 серпня 2025 року, що свідчить про належне повідомлення учасника справи у розумінні вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Інвестбудгаличина» до суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв.м на підставі договору купівлі-продажу №1215 виданого 04 жовтня 2023 року.

На підставі наказу №31 від 01 серпня 2021 року виданого ТОВ «Інвестбудгаличина» затверджено тариф з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у утриманні комунальних послуг у житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ) у розмірі 17,02 грн за 1 кв.м.

01 квітня 2023 року між ТОВ «Термогальванічний завод» та ТОВ «Інвестбудгаличина» укладено договір №НІ010423/7 про передачу в управління багатоквартирного житлового будинку, згідно умов якого Забудовник передає, а Управитель приймає та зобов`язується виконувати функції управління багатоквартирним житловим будинком по Об`єкту: Будівництво житлового комплексу з торгово-розважальним центром, паркінгом на АДРЕСА_2 » відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року.

На підставі акту приймання-передачі будинку в управління від 01 квітня 2023 року укладеного між ТОВ «Термогальванічний завод» та ТОВ «Інвестбудгаличина» було здійснено передачу в управління багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки виданої ТОВ «Інвестбудгаличина» за період з жовтня 2021 року по 30 жовтня 2024 року у ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 41 821,52 грн за несплату послуг за утримання житла та комунальних послуг.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачка свої обов`язки по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги не виконувала належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає до стягнення у заявленому розмірі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать у т.ч. послуги з управління багатоквартирним будинком, які включають:

забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Отже, місцевий суд правомірно вважав, що відповідач отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст. 530 ЦК України визначають, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачка зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати житлово-комунальних послуг не виконала належним чином, внаслідок чого у неї обліковувалася заборгованість у розмірі 41 821,62 грн за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року, що підтверджується відповідною довідкою.

Разом з тим, за приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Оскільки відповідач є власницею квартири АДРЕСА_1 , обов`язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які виникли за цією адресою, на підставі ст. 322 ЦК України покладено на неї з дати набуття квартири у власність - 04 жовтня 2023 року у розмірі 2 641,03 грн.

Отже, неправомірним є покладення на ОСОБА_1 обов`язку зі сплати послуг за утримання житла та комунальних послуг за період з жовтня 2021 року по вересень 2023 року, коли відповідачка не була власницею квартири, а доказів того, що у цей період часу відповідачка була споживачем послуг (право користування, проживання тощо), які надає позивач матеріали справи не містять.

Проте, відповідачкою не надано належних доказів на спростовування факту надання їй житлово-комунальних послуг ТОВ «Інвестбудгаличина» у жовтні 2023 року, або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті внесків на утримання (обслуговування) будинку у цей період, а також розрахунку наявної заборгованості за несвоєчасну оплату послуг, або ж доказів на погашення заборгованості у вищевказаному розмірі, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань.

Додатково апеляційний суд констатує, що нарахування оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ТОВ «Інвестбудгаличина» на підставі наказу №31 від 01 серпня 2021 року, який відповідачка не оскаржує, доказів на підтвердження того, що вказаний наказ скасовано чи визнано нечинним матеріали справи не містять, а тому доводи апелянтки щодо неможливості нараховувати за визначеними у ньому тарифами заборгованість є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до вказаних норм, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення

За правилами ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заявляючи клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду справи не зазначила які саме оригінали доказів просить витребувати у позивача та не навела об`єктивних даних на підставі яких у неї виникають обґрунтовані сумніви у дійсності поданих позивачем документів, у зв`язку з цим апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання апелянтки про витребування доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року підлягає зміні та зменшенню розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» заборгованості за утримання житла та комунальних послуг з 41 821,52 грн до 2 641,03 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (6,32%), слід зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з 3 028,00 грн до 191,37 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково (93,68 %), з ТОВ «Інвестбудгаличина» на користь апелянтки необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 403,96 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, колегія суддів відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за доцільне остаточно шляхом взаємозарахування стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 212,59 грн.

Керуючись ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» заборгованості за утримання житла та комунальних послуг з 41 821,52 грн до 2 641 (дві тисячі шістсот сорок одна гривня) 03 коп.

Змінити розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Печерський узвіз, буд. 19) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 3 212 (три тисячі двісті дванадцять гривень) 59 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова