КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 585/4161/24-ц

28 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гулько Жанни Вікторівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києваз позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 грудня 2023 року він з номеру телефону « НОМЕР_1 » зателефонував на «гарячу лінію» Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини «0 800 501 720», проте його номер телефону був заблокований посадовими особами. Після цього позивач 26 лютого 2024 року через «Урядову гарячу лінію - 1545» залишив скаргу на посадових осіб Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які забезпечують роботу телефонної «гарячої лінії» щодо блокування телефонного номеру « НОМЕР_1 ». Пізніше він отримав відповідь від Уповноваженого, що відділом забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» не передбачено блокування вхідних дзвінків на телефонну «гарячу лінію», та попри вказане його скарга була проігнорована, недоліки не усунено, номер залишається заблокованим відділом забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії». Виходячи із викладеного, позивач переконаний, що його право на звернення, згідно із Законом України «Про звернення громадян» порушено так, як навіть після того, як була отримана скарга, остання була проігнорована, недоліки не були усунені і номер не розблокували, чим завдано моральної шкоди, яка полягає у стресі із тим, що у нього, як він вважає, це була єдина можливість звернення до Уповноваженого.

Відшкодування моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 100 000, 00 грн.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання із рахунку Державного бюджету у сумі 100 000, 00 грн

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 22 жовтня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гулько Жанна Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, також порушила питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 18.06.2025 року у справі №585/4161/24 ц, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, не врахувавши, що дії (бездіяльність) посадових осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини порушили гарантовані Конституцією та законами України права апелянта на звернення, а також призвели до заподіяння йому моральної шкоди

Вказує на те, що право на звернення є одним із основоположних конституційних прав, і його реалізація забезпечується державою. Обмеження чи блокування можливості реалізації цього права посадовими особами органу державної влади є формою протиправної бездіяльності.

Звертає увагу суду на те, що у даному випадку, відповідачем не було забезпечено реалізацію права на звернення, оскільки телефонна «гаряча лінія» була фактично заблокована, що позбавило апелянта можливості комунікації з органом, який за законом повинен захищати права людини.

З огляду на вище викладене вважає, що держава несе об`єктивну відповідальність за шкоду, заподіяну неправомірними діями чи бездіяльністю її органів та працівників.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 лютого 2024 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла скарга засудженого ОСОБА_1 , що відбуває покарання у ДУ «Роменська ВК № 56». У своїй скарзі ОСОБА_1 вказав, що після його звернення 28 грудня 2023 року з номеру його мобільного телефону « НОМЕР_1 » на «гарячу лінію» Уповноваженого «0 800 501 720», номер телефону був заблокований робітниками лінії. Зазначив, що такими діями порушено його право на звернення, просив роз`яснити, чому порушується його право на звернення та відповідний закон? На якій підставі був заблокований його номер телефону? Просив провести бесіду з вказаними особами, покарати винних, розблокувати номер телефону /а. с. 37/.

04 березня 2024 року на скаргу № О-7127.3/24 від 26 лютого 2024 року надано відповідь листом № 12982.4/О-7127.3/24/49.5 від 04 березня 2024 року, згідно з якою повідомлено, що до Уповноваженого звертається велика кількість громадян, тому телефонна «гаряча лінія», визначена для прийому усних звернень, може бути перевантажена. Згідно з Положенням про відділ забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» Департаменту документального забезпечення та роботи із зверненнями Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, не передбачено блокування вхідних дзвінків на телефонну «гарячу лінію». За результатами перевірки встановлено, що станом на 01 березня 2024 року за поточний рік працівниками відділу забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» Департаменту документального забезпечення та роботи із зверненнями Секретаріату Уповноваженого, які забезпечують опрацювання дзвінків, від ОСОБА_1 опрацьовано та зареєстровано в СЕД вісім звернень, за якими були надано довідково-консультативні роз`яснення /а. с. 4/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що скарга № О-7127.3/24 позивача, котра надійшла до Секретаріату Уповноваженого від 26 лютого 2024 року, Секретаріатом Уповноваженого у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян» розглянуто та листом від 04 березня 2024 року № 12982.4/О-7127.3/24/49.5 надано відповідь. Зокрема, роз`яснено, що згідно з Положенням про відділ забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» Департаменту документального забезпечення та роботи із зверненнями Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, не передбачено блокування вхідних дзвінків на телефонну «гарячу лінію», також, що до Уповноваженого звертається велика кількість громадян, тому телефонна «гаряча лінія», визначена для прийому усних звернень, може бути перевантажена.

Будь-яких доказів свого твердження про блокування його телефонного номеру працівниками «гарячої лінії» Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини позивач суду не надав і такі обставини не вбачаються з матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 101 Конституції України передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує за зверненнями громадян України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У частині першій статті 3 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина друга статті 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У частинах першій, третій статті 15 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства

і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань)

в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (стаття 18 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

У статті 1174 ЦК України заначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що його право на звернення, згідно із Законом України «Про звернення громадян» порушено так, як навіть після того, як була отримана скарга, остання була проігнорована, недоліки не були усунені і номер не розблокували, чим завдано моральної шкоди, яка полягає у стресі із тим, що у нього, як він вважає, це була єдина можливість звернення до Уповноваженого.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 04 березня 2024 року на скаргу № О-7127.3/24 від 26 лютого 2024 року надано відповідь листом № 12982.4/О-7127.3/24/49.5 від 04 березня 2024 року, згідно з якою повідомлено, що до Уповноваженого звертається велика кількість громадян, тому телефонна «гаряча лінія», визначена для прийому усних звернень, може бути перевантажена. Згідно з Положенням про відділ забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» Департаменту документального забезпечення та роботи із зверненнями Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, не передбачено блокування вхідних дзвінків на телефонну «гарячу лінію». За результатами перевірки встановлено, що станом на 01 березня 2024 року за поточний рік працівниками відділу забезпечення роботи телефонної «гарячої лінії» Департаменту документального забезпечення та роботи із зверненнями Секретаріату Уповноваженого, які забезпечують опрацювання дзвінків, від ОСОБА_1 опрацьовано та зареєстровано в СЕД вісім звернень, за якими були надано довідково-консультативні роз`яснення.

З викладеного вбачається, що відповідачем було надано вмотивовану відповідь на скаргу позивача № О-7127.3/24 від 26 лютого 2024 року. Окрім того, з наданої відповіді вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача та йому було надано довідково-консультативні роз`яснення.

Позивач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надав доказів щодо блокування його телефонного номеру працівниками «гарячої лінії» Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 18.06.2025 року у справі №585/4161/24 ц, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, не врахувавши, що дії (бездіяльність) посадових осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини порушили гарантовані Конституцією та законами України права апелянта на звернення, а також призвели до заподіяння йому моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що дії (бездіяльність) посадових осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини порушили право позивача на звернення.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гулько Жанни Вікторівни

Керуючись ст.ст. 77,80,81,89, 263,367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гулько Жанни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: