КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року по цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 11 882231,60 грн, яка включає: суму основного боргу за договором позики від 14 грудня 2016 року у розмірі 11 025000,00 грн, 3% річних у розмірі 857231,60 грн та 13420,00 грн судового збору.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. перебуває виконавче провадження №76536270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення.

Боржниця свідомо ухиляється від виконання вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан, а тому проникнення до володіння боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржниці.

Тому приватний виконавець просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, стягувачка ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким подання приватного виконавця про примусове проникнення до володіння боржника задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника з метою його опису, арешту та огляду суб`єктом оціночної діяльності є необхідною умовою подальшого примусового виконання рішення суду за рахунок нерухомого майна боржника, яке до того ж є предметом іпотеки. Відмова суду на примусове проникнення до предмету іпотеки фактично позбавляє стягувача можливості виконання рішення суду, а тому повинна бути обґрунтованою в цій частині.

Вказує, що дозвіл на примусове проникнення до нежитлових приміщень боржника в АДРЕСА_1 з метою звернення на них стягнення ні за яких умов не може кваліфікуватись як безпідставне посягання на недоторканність житла, оскільки боржник, передаючи приміщення в іпотеку, самостійно і свідомо надав стягувачу право втручання у недоторканність його приміщення, включаючи можливість позбавлення його права власності на приміщення в рахунок виконання забезпеченого зобов`язання, що випливає зі змісту іпотеки.

Посилається на те, що подані докази є достатніми для встановлення судом факту належного виконання приватним виконавцем своїх обов`язків і неухильного дотримання прав боржника в частині надіслання йому документів виконавчого провадження у спосіб і строк, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників не надходили.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяли участь представник стягувачки - адвокат Гудзера Т.С., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 11 882 231,60 грн, яка включає: суму основного боргу за договором позики від 14 грудня 2016 року у розмірі 11 025 000,00 грн, 3% річних у розмірі 857 231,60 грн та 13 420,00 грн судового збору.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. перебуває виконавче провадження №76536270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення.

Обґрунтовуючи своє подання, приватний виконавець зазначав, що боржниця свідомо ухиляється від виконання вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан.

Відмовляючи у задоволенні подання виконавця, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що примусове проникнення до володіння боржника будепорушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності житла інших співвласників майна, а приватним виконавцем не дотримано порядок здійснення виконавчого провадження та не вжито достатньо заходів для безперешкодного входження до нерухомого майна боржника та належного виклику боржника до приватного виконавця.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як визначено у статті 1 «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).

За правилом статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватися не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Встановлено, що нежитлові приміщення в АДРЕСА_1 (на примусове проникнення до якого приватний виконавець саме і просив у суду дозвіл) передані ОСОБА_3 (боржником) в іпотеку ОСОБА_1 (стягувачу) на забезпечення повернення позики у розмірі 8 100 000 грн за договором №7733 від 14.12.2016, примусово стягнутої за рішенням суду, що виконується у даному виконавчому провадженні, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав(а.с. 143).

Відповідно до ч.7 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Згідно із ст.1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, входження до нежитлового приміщення боржника з метою його опису, арешту та огляду суб`єктом оціночної діяльності є необхідною умовою подальшого примусового виконання рішення суду за рахунок нерухомого майна боржника, яке є предметом іпотеки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що дозвіл на примусове проникнення до нежитлових приміщень боржника в АДРЕСА_1 з метою звернення на них стягнення не може кваліфікуватись як безпідставне посягання на недоторканність житла, оскільки боржник, передаючи приміщення в іпотеку, самостійно і свідомо надав стягувачу право втручання у недоторканність його приміщення, включаючи можливість позбавлення його права власності на приміщення в рахунок виконання забезпеченого зобов`язання, що випливає зі змісту іпотеки.

Слід також зауважити, що об`єкт нерухомого майна,про примусове входження до якого клопоче виконавець, не є житлом боржниці.

До свого подання виконавець долучив матеріали виконавчого провадження, серед яких:

постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.11.2024;

копія супровідного листа від 12.11.2024 №11110 про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника та стягувача;

реєстр поштових відправлень рекомендованих листів від 13.11.2024, з квитанцією про оплату, про направлення постанови про відкриття рекомендованим листом на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі (п.3 реєстру, трек номер поштового відправлення 930);

виклик приватного виконавця від 07.04.2025 №4763;

вимога приватного виконавця від 07.04.2025 №4764 про надання доступу приватному виконавцю та суб`єкту оціночної діяльності-суб`єкту господарювання до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту з метою подальшої реалізації на 11.04.2025 о 14:00;

реєстр поштових відправлень рекомендованих листів від 07.04.2025, з квитанцією про оплату, про направлення виклику і вимоги на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі ( АДРЕСА_3 ), та на адресу приміщення, в якому буде проводитись опис майна ( АДРЕСА_4 ), п.3 і 6 реєстру, трек номери поштових відправлень 337 та 377.

Вказані документи є належними та достатніми для встановлення факту виконання приватним виконавцем своїх обов`язків щодо надіслання боржнику документів виконавчого провадження у спосіб і строк, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Крім цього, Відповідно до п. 8 Розділу І інструкції з організації примусового виконання рішень, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події, текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» , присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

До подання виконавця долучено акти, складені за адресою АДРЕСА_1 , від 20.12.2024, 15.01.2025, 05.02.2025, 11.04.2025 щодо недопуску приватного виконавця у приміщення для проведення опису. Усі вказані акти складено та підписано виконавцем за участі двох понятих, що відповідає вимогам закону до цих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами виконавчого провадження доведено, що боржником добровільно рішення суду не виконане та не виконуються обов`язки, визначені ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не зважаючи на належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та отримання викликів і вимог державного виконавця, у зв`язку з чим державний виконавець позбавлений можливості потрапити до нежитлового приміщення боржника для проведення виконавчих дій проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику ОСОБА_3 , здійснення опису і арешту нерухомого майна, що призводить до тривалого невиконання виконавчого документа та неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції вказаного не урахував, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_3 - задовольнити.

Надати приватному виконавцювиконавчого округу міста Києва ВаравіРоману Сергійовичу дозвіл на примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено26 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома