КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22/-ц/824/6815/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Справа № 375/1069/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Штифорук О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 20.10.2022 року уклала з ФОП ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №39, предметом якого була передача у власність модульної конструкції - «Блок- Модуль (6х6)» у кількості 1 шт. за ціною 399 600 грн без ПДВ.

У пункті 3.2. зазначеного договору сторони погодили строк виготовлення товару - не пізніше 25 робочих днів з дати отримання попередньої оплати.

На виконання умов договору 20.10.2022 року вона внесла попередню оплату за товар у розмірі 196 910,00 грн, решту коштів у розмірі 231 690 грн сплатила в день отримання товару 06.02.2023 року. Також вона оплатила послуги монтажу в сумі 30 000 грн та за завантаження автокраном - 4000 грн. Із урахуванням сплаченої суми передоплати в розмірі 196 910 грн та доплати - 231 690 грн фактично загальна вартість товару за договором склала 428 600 грн без ПДВ.

Оскільки поставка товару була здійснена 06.02.2023 року, тобто з порушенням передбаченого умовами договору строку передачі та строку поставки товару на 74 дні, 05.04.2023 року та 03.05.2023 року вона направила на адресу відповідача лист-претензію з вимогою сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки поставки товару, 3 % річних, інфляційні втрати та штраф у розмір 20 % від загальної вартості товару на загальну суму 128 874,22 грн. Відповіді на вказані звернення вона не отримала, зазначені кошти їй не сплачені.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов та стягнути з ФОП ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти за договором купівлі-продажу від 20.10.2023 року № 39, а саме: 3% річних у розмірі 2 430,44 грн, пеню в сумі 40 507,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 6016,38 грн. та штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару, а всього 128 874,22 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4161 грн. 13 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1288,74 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів скарги зазначає, щосудом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення норми матеріального права, а саме статті 551 ЦК України, не зменшено розмір пені та штрафу, а відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частини, що порушує баланс інтересів сторін, не відповідає правовим нормам, судовій практиці та суті відповідальності, яку сторони передбачають при укладенні правочину.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився з позицією відповідача, що введення воєнного стану вплинуло на спроможність своєчасного виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу від 20.10.2022 року (форс-мажорні обставини). Однак існування на території України надзвичайних обставин, а саме обставин форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи у сукупності з іншими доказами.Лист Торгово-промислової палати (ТПП) від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру та не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.

Вказує, що суд безпідставно взяв до уваги докази, надані відповідачем на підтвердження форс-мажорних обставин, оскільки:

- наказ від 12.05.2022 року №4 «Про зміну графіку роботи у воєнний час» та наказ від 21.10.2022 року№7, що не є належними доказами, які підтверджують настання форс-мажорних обставин для ФОП ОСОБА_3 , а є розпорядчими документами для організації роботи установи. Тобто, стосуються виключно працівників ФОП ОСОБА_3 ;

- недопустимим доказом є відповідь ДТЕК «Київські Регіональні Електромережі» від 27.09.2023 року №08/100/8528 для підтвердження обставин відключення електропостачання в період з жовтня 2022 року до березня 2023 року;

- накази ТОВ «НОРДІ ХАУС» від 12.05.2022 року №4/1П про зміну графіку роботи у воєнний час та від 23.10.2022 року №6/П про оголошення простою стосуються стороннього товариства, яке не є учасником договірних відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Також, суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. З огляду на зазначене, сума, на яку слід нараховувати 3% річних та інфляційні витрати, є сума фактично сплачених за договором коштів, а саме 428 600 грн і становить інфляційні витрати в розмірі - 6016,38 грн, три відсотки річних в розмірі 2 430,44 грн., тому вважає, що суд необґрунтовано зменшив суму трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Вважає, відповідачем не було надано жодних доказів про повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідно до умов договору, як і не надано доказів звернення до ТПП України із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин, з метою їх підтвердження; не застосований порядок врахування форс-мажорних обставин та не доведений їх вплив на виконання спірних зобов`язань з поставки товару.

Додатково повідомляє, що орієнтований розрахунок суми судових витрат в суді апеляційної інстанції складає 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції- без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що невиконання зобов`язання відповідачем сталось не з його вини, а через настання виключних, невідворотних та незалежних від нього обставин, оскільки почалися постійні обстріли цивільної інфраструктури із наступним відключенням електроенергії по всій території України.

Зазначає, що умови укладеного між сторонами договору не містять наслідків неповідомлення про настання обставин форс-мажору, а також не містять обов`язку сторони, яка перебуває під дією обставин непереборної сили, отримати сертифікат про наявність форс-мажорних обставин від Торгово-промислової палати України. Тобто, навіть при відсутності письмового повідомлення про настання обставин непереборної сили та без сертифіката від ТПП України, відповідач не був позбавлений права посилатись на наявність обставин форс-мажору. Крім того, докази, які взяв до уваги суд, доводять факт зміни графіку роботи працівників відповідача, який був пов`язаний із відключенням світла на виробничих потужностях та необхідністю створити безпечні умови для роботи працівників під час повітряних тривог.

Вважає правильними висновки суду, що введення воєнного стану вплинуло на спроможність своєчасного виконання зобов`язання відповідачем, а отже суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 40 507,40 грн та штрафу в розмірі 20% від загальної вартості товару 79 920 грн, а також погоджується з висновком, що відповідач прострочив виконання не грошового зобов`язання, а, відтак, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що відповідач подав відзив поза межами встановленого строку, тому заявила клопотання про залишення відзиву представника відповідача без розгляду.

Вказане клопотання представника позивача було задоволено апеляційним судом в судовому засіданні 16 липня 2025 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила їх урахувати та задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти доводів скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 40 507 грн. 40 коп. та штрафу в розмірі 20% від загальної вартості товару - 79 920 грн., суд виходив із того, що введення воєнного стану вплинуло на спроможність своєчасного виконання відповідачем зобов`язання за договором від 20 жовтня 2022 року, тому відповідач не повинен нести відповідальність за прострочення виконання договору.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав наявними підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат у розмірі 2963,49 грн та 3 % річних у розмірі 1197,64 грн на загальну суму 4161,13 грн., що нараховані на суму передоплати за договором у розмірі 196 910 грн., яку позивач сплатила відповідачу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин , що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2022 року між ОСОБА_1 (покупець) та ФОП ОСОБА_3 (продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 39, за умовами п.1.1. якого продавець передає у власність покупця модульну конструкцію - «Блок-Модуль (6х6)» у кількості 1 штуки, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Строк поставки - не пізніше 25 робочих днів від дати отримання попередньої оплати. (п. 3.2. договору)

Загальна ціна товару, що продається за цим договором, становить 399 600 грн без ПДВ. (п. 4.1.) Умови оплати - попередня оплата у розмірі 196 910 грн, кінцевий розрахунок - 202 690 грн, після прийняття покупцем товару в місці поставки протягом 2-х днів.

Розділом 6 договору визначена відповідальність сторін.

Пунктом 6.2. договору передбачено, якщо при виконанні даного договору виникли обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), то термін виконання обов`язків по договору продовжується на термін дії форс-мажорних обставин. Сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 5 календарних днів з дати настання таких обставин повідомити у письмовій формі іншу сторону.

У п. 3.3. договору закріплено, що за порушення строків передачі товару продавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки поставки товару, а у випадку порушення строку поставки понад 10 днів - додатково сплачує штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару.

20.10.2022 року на виконання умов п. 3.2. договору позивач сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 196 610 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією товарного чеку, а згідно копії накладної від 06.02.2023 року № 44 позивач здійснила доплату за товар в сумі 265 690 грн.

Також суд установив, що у зв`язку з порушенням строків поставки товару за договором, 05.04.2023 року та 03.05.2023 року позивач засобами поштового зв`язку направила листи на адресу відповідача з вимогами: надати перелік робіт (наданих послуг), які виконав продавець при будівництві модульної конструкції; у зв`язку з порушенням строку поставки товару сплатити позивачу грошові кошти в розмірі 128 874,22 грн.

Вказані листи залишились без реагування з боку відповідача.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 ЦК України).

Свобода договору закріплена у статті 627 ЦК України, виходячи зі змісту якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за укладеним із нею договором купівлі-продажу, внаслідок чого просила стягнути з останнього на свою користь пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки поставки товару, 3 % річних, інфляційні втрати та штраф у розмір 20 % від загальної вартості товару, на загальну суму 128 874,22 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що у зв`язку із військовою агресією рф проти України та настанням в Україні надзвичайних, невідворотних, об`єктивних обставин, введенням воєнного стану, він не мав можливості в обумовлений строк виконати умови договору. Зокрема, зазначав, що неналежне виконання ним умов договору відбулося через настання форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України), які він не міг передбачити на час укладення договору, на підтвердження чого посилався на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1.

У постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21, від 22 червня 2022 року у справі № 904/5328/21 визначено, що ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати України» (далі - Закон № 671/97-ВР) шляхом видачі сертифіката.

У статті 141 Закону № 671/97-ВР вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 вказано, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 913/20/21».

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні вимог у частині стягнення пені та штрафу в розмірі 20% від загальної вартості товару, свій висновок аргументував тим, що введення воєнного стану вплинуло на спроможність своєчасного виконання відповідачем зобов`язання за договором від 20 жовтня 2022 року.

Однак, суд не звернув увагу на те, що договір від 20 жовтня 2022 року було укладено між сторонами вже у період дії воєнного стану. При цьому у пункті 6.2. договору від 20.10.2022 року сторони передбачили, якщо при виконанні даного договору виникли обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), то термін виконання обов`язків по договору продовжується на термін дії форс-мажорних обставин. Сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 5 календарних днів з дати настання таких обставин повідомити у письмовій формі іншу сторону.

На порушення умов зазначеного договору відповідач не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин при виконанні умов договору щодо поставки придбаного позивачем товару, матеріали справи не містять доказів із цього приводу.

Надані відповідачем докази не підтверджують виникнення форс-мажорних обставин, які перебувають у причинному зв`язку із неможливістю виконання зобов`язань з поставки в обумовлений договір строк товару за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2022 року.

Водночас лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорну обставину - військову агресію російської федерації проти України, сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Надані відповідачем накази від 12.05.2022 року № 4 «Про зміну графіку роботи у воєнний час» та від 21.10.2022 року № 7, відповідь ДТЕК «Київські Регіональні Електромережі» від 27.09.2023 року №08/100/8528 щодо відключення електропостачання в період з жовтня 2022 року до березня 2023 року та накази ТОВ «НОРДІ ХАУС» від 12.05.2022 року №4/1П та від 23.10.2022 року №6/ П про зміну графіку роботи у воєнний час, не є належними доказами, які підтверджують настання форс-мажорних обставин для ФОП ОСОБА_3 саме з приводу неможливості поставки в обумовлений договором строк товару.

Так, договір купівлі-продажу від 20 жовтня 2022 року був укладений між сторонами вже у період дії наказу ФОП ОСОБА_3 за № 4 від 12 травня 2022 року про зміну графіку роботи у воєнний час, а тому зазначений наказ мав бути врахований при визначенні у договорі строку поставки - 25 робочих днів від дати отримання попередньої оплати.

Посилання відповідача на наказ ТОВ «Норді Хаус» від 23 жовтня 2022 року про оголошення простою, відповідно до якого з 21 жовтня 2022 року всім працівникам оголошено простій на підприємстві не з вини працівника на період часу відключення електропостачання, а також інші накази ТОВ «Норді Хаус» також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в договорі купівлі-продажу від 20 жовтня 2022 року сторонами є продавець - ФОП ОСОБА_3 та покупець - ОСОБА_1 , предметом договору є передача продавцем покупцю модульної конструкції, поставка якої відбувається зі складу продавця у АДРЕСА_1 .

З викладеного вбачається, що ТОВ «Норді Хаус» не є учасником спірних правовідносин та в договорі купівлі-продажу від 20.10.2022 року жодних даних про те, що виконання зобов`язання ФОП ОСОБА_3 залежить від роботи підприємства ТОВ «Норді Хаус» - не міститься.

Таким чином, укладаючи договір 20 жовтня 2022 року, тобто у період дії воєнного стану та після масованих обстрілів рф по об`єктах енергетичної інфраструктури України, сторони у даній справі домовились, що строк поставки товару становить 25 робочих днів від дати отримання попередньої оплати, а відповідно до п. 6.3 договору за порушення строків передачі товару продавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки поставки товару, а у випадку порушення строку понад 10 днів - додатково сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, про те, що відповідач свої зобов`язання за договором від 20 жовтня 2022 року у визначений строк не виконав, зокрема у встановлений договором строк не поставив позивачу замовлений товар, що свідчить про порушення прав останньої, а також те, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між обставинами, на які посилається відповідач, та неможливістю виконання зобов`язань (саме поставки) в строк, визначений п. 3.2. договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2022 року, ФОП ОСОБА_3 не надав.

За викладених обставин наявні підстави для стягнення пені та штрафу в розмірі 20% від загальної вартості товару, як передбачено у п. 6.3. договору. Нарахована позивачем пеня відповідає умовам укладеного договору : сума вартості товару - 399 600 грн., період прострочення з 25.11.2022 року по 06.02.2023 року, кількість днів прострочки - 74, розмір облікової ставки НБУ - 25 % , розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0,137 %, нарахована сума пені за вказаний період прострочення - 40 507 грн. 40 коп.

Штраф нараховано також відповідно до умов договору : 399 600 х 20 % = 79920 грн.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну передачу товару, позивач виходила з того, що згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, задовольняючі вказані вимоги, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат в сумі 4161,13 грн відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на те, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов`язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов`язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Тобто порушенням грошового зобов`язання є невиконання боржником обов`язку сплатити грошові кошти.

У справі, яка є предметом перегляду, між сторонами виникли зобов`язання з договору купівлі-продажу, за умовами якого відповідач зобов`язувався передати позивачу у власність модульну конструкцію - «Блок- Модуль (6х6)» у строк, визначений договором.

Отже, за умовами договору грошове зобов`язання існувало у позивача - оплатити поставлений товар, а відповідач мав зобов`язання - у визначений договором строк поставити замовлений товар, однак на порушення умов договору, свої зобов`язання виконав несвоєчасно.

Таким чином, спір між сторонами виник унаслідок прострочення виконання відповідачем умов договору з передачі модульної конструкції у власність позивача, а не внаслідок невиконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, зобов`язання відповідача за договором купівлі-продажу від 20.10.2022 року не є грошовим зобов`язанням, тому до спірних правовідносин не застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку із чим у позивача відсутні правові підстави вимагати від ФОП ОСОБА_3 сплати трьох процентів річних та інфляційних витрат, на що суд першої інстанції, стягуючи зазначені кошти, уваги не звернув.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, оскаржуване рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року не може бути визнане законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 3010 грн. 67 коп.: 1204 грн. 27 коп. ( судовий збір за подання позовної заяви) + 1806 грн. 40 коп. ( судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 40 507 (сорок тисяч п`ятсот сім) грн. 40 коп. та штраф у сумі 79 920 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн., а всього - 120 427 (сто двадцять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 3010 грн. 67 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.