Справа №461/3593/19
Провадження № 2/461/29/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Чубей К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стецька, 5», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про визнання недійсним рішення, яке порушує право власності, скасування реєстрації права власності та витребування майна з незаконного володіння -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Блонський Михайло Андрійович, звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стецька, 5», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення ЛМР від 15.06.2018 року №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова» в частині реєстрації територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради права комунальної власності на приміщення котельні площею 33,5 м.кв. за адресою: м.Львів, вул.Стецька, буд.5 та скасувати реєстрацію права комунальної власності на приміщення підвалу під літ. І загальною площею 33,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 27822419 від 02.08.2018 року, здійснену державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Стрихар Мартою Ігорівною, витребувати з незаконного володіння Львівської міської ради приміщення підвалу під літ.І загальною площею 33,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 у законне володіння співвласників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2003 №200323. У 2016 співвласниками квартир будинку АДРЕСА_1 було вирішено створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ОСББ «Стецька 5», . До цього моменту будинок знаходився на балансі ЛКП «Княже місто». Згідно акту приймання-передачі від 11.07.2016 з балансу ЛКП «Княже місто» на баланс ОСББ «Стецька 5» був переданий чотириповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , який введений в експлуатацію 1912, загальною площею 1222,7 м.кв., з яких житлова площа 533,5 м.кв., площа квартир 768,9 м.кв., допоміжних приміщень 303,9 м.кв., яка включає сходові клітки площею 86,9 м.кв., підвали площею 193,8 м.кв. та інші технічні приміщення (котельня) площею 23,2 м.кв. Проте, як стало відомо позивачеві такі допоміжні приміщення, 02.08.2018 були зареєстровані на праві власності за Львівською міською радою (). При цьому вказані приміщення були об`єднанні в одне приміщення площею 33,5 м.кв. Підставою виникнення права власності вказано лист №03-13-04794 вд 27.07.2018 Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області та рішення Львівської міської ради №639 від 15.06.2018. Вищевказаним листом Регіональне відділення фонду державного майна України по Львівській області, на запит від 02.05.2018 №2302-вих-3005 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради повідомило, що приміщення під літ.І площею 33,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , балансоутримувач ОСББ «Стецька 5» не перебуває в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності та відповідно не знаходиться у державній власності. Згідно рішення Львівської міської ради №639 від 15.06.2018 з метою врегулювання відносин власності щодо нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, розглянувши документи, представлені управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку, Виконавчий комітет ЛМР вирішив зареєструвати територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними. Представник позивача вважає, що вказаним рішенням Львівської міської ради в частині реєстрації права власності на приміщення підвалу під літ.І, загальною площею 33,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 порушено право спільної власності позивача на допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_1 , та таке підлягає захисту шляхом визнання недійсним цього рішення, скасування реєстрації права власності на таке приміщення за Львівською міською радою та витребування з незаконного володіння відповідача вказане приміщення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 березня 2022 року скасовано, та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.10.2022 справу передано на розгляд судді Зубачик Н.Б.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання.

09.11.2022 представник позивача Блонський М.А. через канцелярію Галицького районного суду м. Львова подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

14.11.2022 представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращич В.П. подав пояснення щодо позову, в яких зазначає, що наявність у спірному приміщенні (яке належить Львівській міській раді) обладнання котельні, яка призначена для забезпечення функціонування системи опалення не лише будинку АДРЕСА_1 , а також поліклініки Комунальної міської клінічної лікарні №4, розташованої в будинку АДРЕСА_3 , свідчить, що дане приміщення не є допоміжнім, відтак в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

15.11.2022 від представника Львівської міської ради Павлової З.П. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що будинок АДРЕСА_1 належав до комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Ленінського (Галицького) райвиконкому №222 від 14.04.1987 та був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.05.2010 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» (реєстраційний номер: 30515600). Нежитлове приміщення підвалу площею 33,5 м.кв. на АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м.Львова, зареєстроване 02.08.2018 на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова» від 15.06.2018 та листа №03-13-04794 регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області від 27.07.2018, що підтверджується інформацією з Державного реєстру на нерухоме майно. В вказаному вище приміщенні знаходиться обладнання котельні призначене для обслуговування будинку АДРЕСА_1 та поліклініки Комунальної міської клінічної лікарні №4, що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 . Представник відповідача вказує, що зважаючи на характеристики властивостей спірного приміщення, місце його розташування, наявність окремого входу до приміщення та первинного призначення, а також зважаючи на той факт, що протягом тривалого часу це приміщення було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а саме об`єктом договорів оренди нерухомого майна, орендодавцем в яких виступали виконавчі органи Львівської міської ради, таке нежитлове приміщення не можна вважати допоміжним. Крім цього зазначила, що акт прийому-передачі житлового будинку АДРЕСА_1 з балансу ЛКП «Княже місто» на баланс ОСББ «Стецька 5», як документ не може встановлювати статус складової частини нежитлового приміщення площею 33,5 м.кв., а саме приміщення площею 23,2 м.кв. як допоміжного. З огляду на зазначене просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2022 у задоволенні клопотання представника позивача Блонського М.А. та представника відповідача Павлової З.П. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. За клопотанням представника позивача залучено Виконавчий комітет Львівської міської ради до участі у справі №461/3593/19 в якості співвідповідача. Крім цього клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, зобов`язано Львівську міську раду надати належним чином засвідчену копію рішення Львівської міської ради від 15.06.2018 №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова».

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2022 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.03.2025 провадження у справі відновлено, у зв`язку з надходження на адресу суду клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів та оплату вартості за проведення судової експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2025 судом ухвалено витребувати у ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , а також витребувати у Державного архіву Львівської області проектну документацію (плани, креслення, описи проєкту), документи щодо етапів будівництва, призначення приміщень, введення в експлуатацію, які стосуються будинку АДРЕСА_1 .

18.04.2025 на адресу суду надійшли матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 .

23.04.2025 на адресу суду надійшли матеріали архівної справи про будівництво будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.04.2025 провадження у справі зупинено, справу направлено до Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54) для проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.11.2022.

25.09.2025 матеріали цивільної справи повернулися до суду з експертної установи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.09.2025 провадження у справі відновлено.

22.10.2025 від представника Львівської міської ради Павлової З.П. через Електронний суд надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки експерт вийшов за межі спеціальних знань і надав правову оцінку. Визначення статусу приміщень «допоміжне» чи «нежитлове» є питанням права, що вимагає тлумачення норм ст.382 ЦК України та ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вказує, що висновок експерта ігнорує ключові фактичні обставини, які були встановлені судами під час розгляду даної справи. Оскільки обладнання котельні призначене для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5 (обслуговування сторонніх об`єктів), що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 . Таким чином, факт обслуговування сторонніх об`єктів, а саме поліклініки, виключає правову кваліфікацію приміщення як допоміжного, призначеного виключно для потреб мешканців будинку АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що у разі вибуття котельні з приміщення підвалу, житлові квартири та поліклініка КНП «4-ої клінічної лікарні м.Львова» залишиться без опалення, оскільки проектування котелень у закладах охорони здоров`я не допускається. Спірне приміщення виконує критично важливу функцію для комунального об`єкта. Крім цього, зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталось до управління комунальної власності з заявою про надання їм в оренду нежитлових приміщень підвалу площею 23,5 кв.м. для надання теплопостачання. При цьому, головою ОСББ «Стецька 5» Пачовською І.П. була надана довідка про те, що заперечень щодо передачі вказаного нежитлового приміщення в оренду немає. На підставі вищенаведеного, просить відхилити висновок судового експерта №108-Е від 18.09.2023, як неналежний та недопустимий доказ у справі, оскільки він містить правову оцінку, що виходить за межі компетенції експерта, та суперечить фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, а також діям самого позивача.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2025 прийнято заяву про уточнення (збільшення) розміру позовних вимог.

30.10.2025 представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращича В.П. через Електронний суд подав пояснення щодо позову, в яких посилається на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою, якщо порушення права пов`язане з реєстрацією права власності за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов (витребування майна з чужого незаконного володіння). Таким чином, ефективним способом захисту є виключно віндикаційний позов, а не вимоги про скасування реєстрації чи рішень органів влади.

20.11.2025 представник позивача Блонський М.А. через Електронний суд подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Повідомлення сторін про розгляд справи було здійснено шляхом скерування судових повідомлень на їх поштову та електронну адреси.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №200323 від 20.03.2003 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 /а.с.12/.

Згідно акту приймання-передачі від 11.07.2016 з балансу ЛКП «Княже місто» на баланс ОСББ «Стецька 5» був переданий чотириповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , який введений в експлуатацію 1912, загальною площею 1222,7 м.кв., з яких житлова площа 533,5 м.кв., площа квартир 768,9 м.кв., допоміжних приміщень 303,9 м.кв., яка включає сходові клітки, площею 86,9 м.кв., підвали площею 193,8 м.кв. та інші технічні приміщення (котельня), площею 23,2 м.кв. /а.с.16-20/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2018, нежитлове приміщення підвалу під індексом І, загальною площею 33,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі листа №03-13-04794 від 27.07.2018 Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області; рішення Львівської міської ради №639 від 15.06.2018, перебуває у комунальній власності Львівської міської ради () від 02.08.2018 за реєстраційним номером 101 /а.с.14/.

Рішенням Львівської міської ради №639 від 15.06.2018 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова» з метою врегулювання відносин власності щодо нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, вирішено: зареєструвати територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними, в тому числі на підвал індекс/літера приміщення І, загальною площею 33,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реквізити технічного паспорта від 26.03.2018 №4); Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку вжити заходів для реєстрації у встановленому порядку права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.34-35).

Згідно зі статтями 317 і 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Підставою звернення до суду із позовом ОСОБА_1 є скасування державної реєстрації приміщення підвалу під літ. І загальною площею 33,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 витребувати з незаконного володіння Львівської міської ради приміщення підвалу під літ.І загальною площею 33,5м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 у законне володіння співвласників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що оспорюване рішення ради не змінює правового статусу спірних приміщень та не може підтверджувати право власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради за ним.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування про віднесення спірних приміщень до комунальної власності суперечить чинному законодавству України, що регулює спірні правовідносини сторін та зокрема, рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004р. у справі №1-2/2004, у якому зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Так, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК).

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Згідно з частинами першою та другою статті 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Водночас, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Відповідно до приписів ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності» здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання прийняття рішень щодо відчуження комунального майна.

Як вбачається з технічного паспорта, складеного ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» №4 від 26.03.2018 року, нежитлове приміщення площею 33,5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 відокремлене стінами та перекриттями, має окремий вхід, через будинок інший вхід відсутній /Т.1, а.с.160-164/.

Згідно Довідки, виданої головою ОСББ «Стецька-5» Пачовською І.П. б/н, вказано, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ОСББ «Стецька 5» загальною площею 23,5 кв.м. і відповідно до поверхового плану від 1980 розташоване в підвальному приміщенні. У вказаному нежитловому приміщенні знаходиться теплотехнічне обладнання ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСББ «Стецька 5» не має заперечень, щодо передачі вищевказаного об`єкта в оренду ЛМКП «Львівтеплоенерго» /Т1, а.с.151/.

17.05.2018 Львівська міська рада прийняла Ухвалу №3431 про надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» в оренду нежитлового приміщення підвалу площею 33,5 кв.м. на АДРЕСА_1 для забезпечення теплопостачанням.

17.07.2018 між Управлінням комунальної власності та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено Договір оренди нежитлових приміщень площею 33,5 кв.м. на АДРЕСА_1 , цільове призначення - для забезпечення теплопостачання.

Комунальна власність територіальної громади м.Львова на вказані приміщення виникла на підставі наступних розпорядчих та законодавчих актів: рішення Галицького (Ленінського райвиконкому м.Львова від 14.04.1987 року №222, згідно з яким будинок за адресою: АДРЕСА_1 включено в реєстр житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Ленінському району м. Львова. Вказане рішення ніким не оспорювалось та не визнавалось недійсним; Постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», відповідно до якої до власності областей віднесено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів; рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24.12.1991 року №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово - комунального господарства області», згідно з яким затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м.Львова.

На момент прийняття вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю, будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебував у комунальній власності на підставі рішення Галицького районного (Ленінського) райвиконкому м.Львова №222 від 14.04.1987 року.

В подальшому, на підставі рішення №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова», відомості про спірне приміщення як окремий об`єкт цивільних прав площею 33,5 кв.м. були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, Верховний Суд зауважив про відсутність в матеріалах справи оригіналу або належним чином завіреної копії рішення №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова», а наявна в матеріалах справи /Т.1, а.с.34-35/ роздруківка такого не містить необхідних реквізитів документа (підписів, завірчих написів, тощо), у зв`язку з чим не відповідає критеріям належності та допустимості й не є доказом у розумінні вимог процесуального закону. На підставі зазначеного, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2022 було зобов`язано Львівську міську раду надати належним чином засвідчену копію рішення Львівської міської ради від 15.06.2018 №639 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова». Належним чином завірена копія такого представником Львівської міської ради Павловою З.П. була надана разом з відзивом на позовну заяву /Т.3, а.с. 41/.

При вирішенні даного спору Верховний Суд звертає увагу на те, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку крім тих, що від самого початку будувалися як такі, призначення яких не пов`язане з обслуговуванням будинку та забезпеченням побуту власників квартир, у зв`язку з чим важливим є встановлення призначення спірного приміщення саме на момент його будівництва.

Відтак, з врахуванням вищезазначеного судом було призначено у даній справі судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерту було поставлено питання: «Чи належить приміщення підвалу під літ. І площею 33,5 м кв. (згідно поверхових планів будинку приміщення VIII площею 9,5 кв.м - кладова та приміщення VII - 23,2 кв.м - котельня) за адресою: АДРЕСА_1 до допоміжних приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 , чи є нежитловими приміщеннями виходячи з даних поверхових планів та інвентаризації приміщень станом з моменту будівництва будинку до 11.07.2016 р.?».

Із висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи судового експерта Львівського НДІСЕ від 18.09.2025 №108-Е, вбачається, що при наданих матеріалах за умов наведених в дослідницькій частині висновку експерта та за результатами проведеного візуально огляду об`єкта дослідження, встановлено що досліджувані приміщення обліковуються як котельня приміщення під літ. «VII» площею 23,2 кв.м. та як кладова приміщення під літ. «VIIІ» площею 9,5 кв.м. та дані приміщення призначені для побутового обслуговування його мешканців (кладова) та для забезпечення експуатації будинку (котельня), враховуючи, що відповідно до даних інфентаризаційної справи в період з моменту будівництва будинку до 11.07.2016 досліджувані приміщення окремо ізольовані не були, вхід до них з вулиці не здійснювався, а здійснювався через інші приміщення підвального поверху та через сходову клітку з першого поверху до вулиці, враховуючи що досліджувані приміщення нумеровані римськими цифрами «VIIІ» та «VII», їх нумерація проведена перед нумерацією квартир, а не після, з врахуванням вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства» 17.05.2005 №76, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-ІІІ від 29.11.2001, ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» (чинний з 01.01.2006 до 01.12.2019) та ін. встановлено, що приміщення підвалу під літ.І площею 33,5 м.кв. (згідно поверхових планів будинку приміщення VIII площею 9,5 кв.м. кладова та приміщення VII 23,2 кв.м. - котельня) за адресою: АДРЕСА_1 виходячи з даних поверхових планів та інвентаризації приміщень станом з моменту будівництва будинку до 11.07.2016 належало до допоміжних приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, оспорюване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 15.06.2018 №639, яке посвідчує право власності територіальної громади на спірні приміщення, не змінює їх правового статусу. За наявності у спірних нежитлових приміщень статусу допоміжних, вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №916/2069/17.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на порядок користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно частин 1-2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Перелік таких приміщень не є вичерпним.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.03.2004 у справі № 4-рп/2004 зазначив, що аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), потрібно виходячи з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У рішенні від 09.11.2011 у справі № 14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно з п.41 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, не підлягають приватизації допоміжні приміщення жилих будинків, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку (приміщення теплопунктів, котельних, сміттєзбірників, колясочних, приміщення, через які прокладено мережі комунікації, а також: приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого будинок персоналу, та складські приміщення). Власником перерахованих приміщень після приватизації квартир є товариство власників квартир. Вільні підвальні приміщення за згодою власників квартир будинку переобладнуються під кладові й передаються їм у власність безкоштовно у встановленому порядку.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), від 15.05.2019 у справі № 461/889/13-ц (провадження № 14-636цс18).

При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься вони до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17.

Згідно розділу 3 «Терміни та визначення понять» ДБН В.2.2-15:2019 (чинні з 01.12.2019 р., затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2019 р. № 87) визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення) (п. 3.7) , нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду ( 3.24), поверх підвальний (перший підземний поверх) (3.34), поверх з позначкою підлоги приміщень нижче планувальної позначки землі більш ніж на половину висоти приміщення

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приміщення підвалу під літ.І площею 33,5 м.кв. (згідно поверхових планів будинку приміщення VIII площею 9,5 кв.м. кладова та приміщення VII 23,2 кв.м. - котельня) за адресою: АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням, та належить на праві спільної власності співвласникам квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , які не надавали згоди на його відчуження.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Непорушність права власності закріплено також ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 (провадження № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.07.2024 (провадження № 61-3142ск24), власник з дотриманням вимог статей 387 та 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. При цьому для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Як зазначалось вище з положень частин 1, 2 ст. 369 ЦК України слідує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої (Постанова ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц).

Відтак, спірне підвальне приміщення, законним володільцем якого є співвласники будинку в особі позивача, вибуло з володіння не з їхньої волі, та набуто відповідачем на підставі листа №03-13-04794 від 27.07.2018 Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області та рішення Львівської міської ради №639 від 15.06.2018 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова», а тому наявні підстави для витребування такого майна від Львівської міської ради, незалежно від добросовісності останньої на підставі статті 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція про витребування допоміжних підвальних приміщень в кінцевого власника викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 461/4259/18.

Щодо вимог про визнання недійсним рішення, яке порушує право власності, скасування реєстрації права власності суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно чистини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, тобто у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами та прийняття Міністерством юстиції України, його територіальними органами рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України.

Водночас вказаних обставин судом не встановлено та позивачем не доведено.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 546/910/21 (провадження № 61-8629св23), за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вимагається, оскільки не є ефективним способом захисту права власника. Такі висновки узгоджуються також з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

У пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 справа № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

У постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Відтак, оскільки судом задоволено вимогу про витребування нерухомого майна, зареєстрованого за відповідачем, то відповідне рішення суду є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем, відтак позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна.

З огляду на викладене, у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення, яке порушує право власності, скасування реєстрації права комунальної власності на приміщення підвалу під літ. І загальною площею 33,5 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 27822419 від 02.08.2018 необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати понесені у зв`язку з сплатою судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме за позовну вимогу про витребування майна із незаконного володіння в сумі 768,40 грн., а також 15145,60 грн. витрат за проведення експертизи.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 321, 328, 369, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стецька, 5», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про визнання недійсним рішення, яке порушує право власності, скасування реєстрації права власності та витребування майна з незаконного володіння задоволити частково.

Витребувати з незаконного володіння Львівської міської ради приміщення підвалу під літ.І загальною площею 33,5 м.кв. за адресою: м.Львів, вул. Стецька, 5 у законне володіння співвласників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., а також витрати за проведення експертизи в сумі 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп.

Стягнути з Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп., а також витрати за проведення експертизи в сумі 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Львівська міська рада, адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, , електронна пошта: .

Відповідач: Виконавчий комітет Львівської міської ради, 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, .

Третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стецька 5», адреса: м.Львів, вул. Стецька, буд.5, .

Третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, адреса: 79040, м.Львів, вул. Городоцька, 299.

Третя особа: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, адреса: 79008, м.Львів, пл. Галицька, 15, .

Третя особа: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», адреса: м.Львів, вул. Данила Апостола, 1, .

Суддя Зубачик Н.Б.