КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025року місто Київ

справа № 752/2660/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчук І.А., повний текст рішення складено 31 березня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Усічні 2025 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2021 року в розмірі 31 395,00 грн, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 25 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви на кредит № 4388913 уклали кредитний договір № 4388913, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Вказував, що ТОВ «Мілоан» зобов`язання відповідно до договору виконало у повному обсязі, надало позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, однак належного виконання зобов`язання за договором відповідачем не отримало.

10 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги № 06Т, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913, укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Позивач зазначав, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913 в розмірі 31 395,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 7 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 23 625,82 грн, заборгованість за комісією - 770,00 грн та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року у задоволені позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Діджи Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування вимог зазначав, що суд першої інстанції не взяв помилково до уваги як належні докази про зарахування коштів в сумі 7 000,00 грн із призначенням платежу «кошти згідно договору 4388913» від ТОВ «Мілоан» на картку ОСОБА_2 платіжне доручення від 25 квітня 2021 року №44683946 та відомості про щоденні нарахування та погашення за договором від 25 квітня 2021 року № 4388913, та залишив поза увагою, що ці докази підтверджують факт виконання первісним кредитором свого обов`язку із видачі кредитних коштів.

Вказував, що законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом.

Таким чином, відповідачу було направлено від первісного кредитора електронне повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 4388913 від 25 квітня 2021 року та у відзиві на позовну заяву, одноразовий ідентифікатор J46533, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення від 25 квітня 2021 року № 44683946 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит від 25 квітня 2021 року № 4388913.

Відповідач чи/або представник відповідача не були позбавлені можливості подати до суду першої інстанції, як і не позбавлені можливості подати до суду апеляційної інстанції, саме первинні бухгалтерські документи на підтвердження своїх доводів щодо неотримання кредитних коштів, з урахуванням того, що відповідач має при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних чи/або інформації як клієнт банківської установи, в той час як позивачем надано суду копію платіжного доручення від 25 квітня 2021 року № 44683946, якою підтверджується факт виконання первісним кредитором свого обов`язку із видачі кредитних коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2021 року відповідачем укладено договір № 4388913 з ТОВ «Мілоан» в електронній формі.

Відповідно до пунктів 1.1. - 1.5.2 договору, відповідач отримав у позику 7 000,00 грн строком кредитування на 30 днів, проценти за користування кредитом 2 625,00 грн, загальна вартість кредиту 10 395,00 грн.

Відповідні умови продубльовано у паспорті споживчого кредиту, який є додатком до договору.

Відповідно до додатку 1 «Графік платежів» до договору сума кредиту 7 000,00 грн; дата платежу 25 травня 2021 року; проценти за надання кредиту 2 625,00 грн; сукупна вартість кредиту 10 395,00 грн.

Судом також встановлено, що 10 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір № 06Т про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу від 10 серпня 2021 року № 06Т ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913 складає в розмірі 31 395,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 7 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 23 625,00 грн, заборгованість за комісією - 770,00 грн.

На підтвердження укладення договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивач надав анкету - заяву на кредит від 25 квітня 2021 року № 4388913, договір про споживчий кредит від 25 квітня 2021 року № 4388913 та паспорт споживчого кредиту № 4388913, які містять ім`я ОСОБА_1 його особисті дані, номер телефону, дані паспорта, електронну пошту та місце проживання.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, та доказів отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора. Також у матеріалах справи відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», відсутні докази отримання ним коштів згідно з кредитним договором.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторонами в кредитному договорі було погоджені всі істотні умови договору.

Крім того, місцевим судом не враховано, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом.

Таким чином, відповідачу було направлено від первісного кредитора електронне повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 4388913 від 25 квітня 2021 року, одноразовий ідентифікатор J46533, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

На підтвердження укладення договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивач надав анкету - заяву на кредит від 25 квітня 2021 року № 4388913, договір про споживчий кредит від 25 квітня 2021 року № 4388913 та паспорт споживчого кредиту № 4388913, які містять ім`я ОСОБА_1 його особисті дані, номер телефону, дані паспорта, електронну пошту та місце проживання.

Також на підтвердження перерахування коштів позивач надав копію платіжного доручення від 25 квітня 2021 року № 44683946 про перерахунок коштів у розмірі 7 000,00 грн на рахунок № НОМЕР_2 та відомості про щоденні нарахування та погашення за договором від 25 квітня 2021 року № 4388913, які є належними доказами, що підтверджують факт виконання первісним кредитором свого обов`язку із видачі кредитних коштів.

Ці докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» свого обов`язку за кредитним договором № 4388913.

Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитних договорів.

Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не повернув.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ця правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Колегія суддів наголошує, що позивач безпідставно нарахував відсотки за договором № 4388913 за межами строку кредитування.

Такі нараховані кредитодавцем проценти є очевидно не співмірними із сумою кредитних коштів, які отримала відповідач у позику, і створюють умови надмірного боргового тягаря для відповідача.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача складає 2 625,00 грн, та розрахований в межах строку кредитування до 25 травня 2021 року.

Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Надані позивачем договір № 06Т про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913 та витяг з додатку до договору факторингу від 10 серпня 2021 року № 06Т підтверджують факт передачі ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 4388913.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу позивач надав акт № 4388913 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30 листопада 2024 року на загальну суму 6 000,00 грн (правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій - 2 250,00 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат - 3 000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 750,00 грн), детальний опис робіт, виконаних адвокатом Стародуб І.В. від 30 вересня 2024 року, договір про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року № 42649746, додаткову угоду до договору від 30 листопада 2024 року № 4388913.

Оскільки позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції понесено витрати на правничу допомогу, а відповідачем їх розмір належним чином не спростований, колегія суддів констатує їх реальність та обґрунтованість.

Разом з цим, так як апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та апеляційної скарги, то понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в силу приписів статті 141 ЦПК України також підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 980,00 грн.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1 998,48 грн, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 2 625 грн., заборгованість за комісією у розмірі 770 грн., судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1 998 грн. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1980 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: