ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 3,2930 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченської сільської ради, кадастровий номер :01:001:0048. За життя ОСОБА_3 була одинокою, сім`ї та дітей не мала. Спадкоємство за законом було змінено складеним ОСОБА_3 02.12.2004 заповітом, яким вона заповіла все належне їй майно позивачці. Позивачка 28.09.2010 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на частину майна, а саме: на земельну ділянку площею 3,2930 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченської сільської ради. У видачі свідоцтва про право на решту спадкового майна, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 нотаріусом мені відмовлено з тієї підстави, що в Свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому Паляниченською сільською радою Фастівського району Київської області 15.05.1989 року, ім`я власника будинку АДРЕСА_1 зазначено (російською мовою) як « ОСОБА_3 », замість вірного « ОСОБА_2 » згідно її паспорта. Виправлення помилки в особистих даних особи в правовстановлюючих документах після її смерті діючим законодавством не передбачено.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2025 закрито ипідготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача адвокат Мельник Т.О. не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутнсть, вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в судове судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов визнав.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.05.1989 року,

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 3,2930 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченської сільської ради, кадастровий номер :01:001:0048, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.16).

За життя ОСОБА_2 була одинокою, сім`ї та дітей не мала, тому спадкоємці за законом після її смерті відсутні.

З витребуваної судом з Другої фастівської державної нотаріальної контори Київської області спадкової справи №81/2010 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що вбачається, що ОСОБА_2 02 грудня 2004 року склала заповіт, яким вона заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 (позивачці у справі) (а.с.7).

Позивачка одноособово прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 через своєчасне подання відповідної заяви нотаріусу, внаслідок чого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Копійкою С.В. було відкрито спадкову справу.

28 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на частину майна, а саме: на земельну ділянку площею 3,2930 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченської сільської ради, кадастровий номер :01:001:0048 (а.с.14).

У видачі свідоцтва про право на решту спадкового майна, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 нотаріусом ОСОБА_1 відмовлено з тієї підстави, що в Свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому Паляниченською сільською радою Фастівського району Київської області 15.05.1989 року, ім`я власника будинку АДРЕСА_1 зазначено (російською мовою) як « ОСОБА_3 », замість вірного « ОСОБА_2 » згідно її паспорта (а.с.15).

Виправлення помилки в особистих даних особи в правовстановлюючих документах після її смерті діючим законодавством не передбачено.

Таким чином, за відсутності умов для одержання мною в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину і з врахуванням ч.3 п.23 Постанови №7 Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року та згідно ст. 328 ЦК України я змушена просити суд визнати за мною право власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 було побудовано батьками спадкодавиці в 1924 році. Будинок дерев`яний, має загальну площу 48,9 кв. м. житлову - 21,4 кв.м. Спадкодавиця ОСОБА_2 і народилась в цьому будинку в 1919 році, і прожила в ньому все своє життя.

Після смерті батьків будинок перейшов у власність ОСОБА_2 в порядку спадкування у колгоспному дворі.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації наприкінці 1980-х років проводився облік житлової площі будинків в сільській місцевості Фастівського району.

В грудні 1988 року Фастівським МБТІ було виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 на ім`я його власника - ОСОБА_2 (а.с.19-23).

На підставі виготовлених технічних паспортів на житлові будинки та даних погосподарського обліку і земельних книг виконком Фастівської районної ради народних депутатів рішенням від 04.04.1989 року №69 дозволив оформлення права власності на житлові будинки сіл Фастівського району, в т.ч. і с. Паляниченці, згідно до представлених списків мешканців сіл (а.с14).

Згідно списку громадян на оформлення права особистої власності в с. Паляниченці (який відповідно до рішення виконавчого комітету був підставою для оформлення БТІ свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок) прізвище, ім`я та по батькові власника будинку АДРЕСА_1 помилково зазначено як « ОСОБА_3 » (а.с.17).

15.05.1989 року виконкомом Паляниченської сільської ради ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на її будинок, в якому помилково зазначено (рос. мовою) її прізвище як « ОСОБА_4 », по батькові « ОСОБА_5 » (а.с.16).

В подальшому при проведенні газопостачання до будинку АДРЕСА_1 власником цього будинку зазначено (російською мовою) ОСОБА_2 (а.с.24-26).

При сплаті за споживання природного газу в квитанціях зазначено ім`я власника будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 (а.с.27-29).

Згідно погосподарського обліку с.Паляниченці власником будинку АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_2 , а така особа як « ОСОБА_3 » на території села не була зареєстрована і не проживала (довідка Паляниченського старостинського округу від 24.01.2025 року №06).

На підставі вищевикладеного встановлено, що дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності саме ОСОБА_2 , помилка в написанні її прізвища та по батькові в свідоцтві виникла при оформленні цього права органом місцевого самоврядування.

В Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року (справа № 307/1044/15-ц) судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва або придбання будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі - ЦК УРСР 1963 року), Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української PCP від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05 Л 985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31.10.1975 №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до ВСУ в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». при вирішення спорів щодо нерухомого майна судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності.

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлювальними документами на об`єкти нерухомого майна.

Як роз`яснив ВСУ в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Право власності, згідно ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 235, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 1218, 1261, 1223, 1269 ЦК України, ВСУ в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ВСУ в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, Білоцерківський район, с. Ковалівка, вул. Монастирська, 1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА