Провадження № 2/947/4655/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря судового засідання Петрової А.М.,
представника позивача Славинського А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва,
Зазначає, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна за відсутності документів, які є обов`язковими для державної реєстрації новоствореного об`єкта нерухомого майна, що, в свою чергу, призвело до незаконного визнання і підтвердження державою факту виникнення речових прав на об`єкт самочинного будівництва, розташованого на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Стверджує, що будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1, відбулось за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була відведена для таких цілей у встановленому законом порядку.
Враховуючи те, що на земельній ділянці комунальної власності здійснено самочинне будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1, вважає, що така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкту самочинного будівниитва.
З огляду на викладене, представник Одеської міської ради звертається із цим позовом, направленим на захист порушених прав територіальної громади м. Одеси.
У зв`язку з неявкою відповідача, підготовче судове засідання, призначене на 11.09.2025 року о 11 год. 00 хв. було відкладено до 29.10.2025 року до 14.00 год.
19.09.2025 року на виконання ухвали суду від 14.07.2025 року від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради до канцелярії суду надійшли належним чином засвідчені копії реєстраційних справ.
29.10.2025 року представник позивача Одеської міської ради Славинський Артем Юрійович до канцелярії суду звернувся з заявою, в якій просив провести підготовче судове засідання без участі представника позивача, закрити підготовче провадження по цивільній справі та призначити справу до розгляду по суті у судове засідання.
Ухвалою суду від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва; призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 02.12.2025 року о 11.00 год.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні, призначеному на 02.12.2025 року, представник позивача Одеської міської ради Славинський Артем Юрійович позовну заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в ній. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило, Відзив на позовну заяву не надав.
Уся поштова судова кореспонденція, скерована на ім`я ОСОБА_1 повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
07.09.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. прийнято рішення № 42889852 про закриття вищезазначених розділів, відкритих на об`єкти нерухомого майна гаражі № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , у зв`язку із їх об`єднанням.
Відповідно до технічного паспорта від 04.09.2018 року № б/н, виготовленого ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», загальна площа об`єкта (гаражу) складає 161,7 кв.м.
Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради у листі від 24.03.2023 року № 01-18/355 повідомив, що рішення про передачу у власність або користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1, Одеською міською радою не приймались.
07.03.2023 року спеціалістами Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеською міської ради із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснено комісійне обстеження об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано, що поміж металевих гаражів на 1 машино-місце, влаштовано одноповерховий металевий гараж, орієнтовною площею 160 кв.м.
Згідно з інформацією, наданою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у листі від 09.03.2023 року № 01-8/57, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .
Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 06.03.2023 року № 01-11/403 повідомив, що за даними архіву та відділу загального листування містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, дозволи на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , у Департаменті не значаться.
Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 16.03.2023 року № 733/03.01-07, станом на 31.12.2012 року у підприємства відсутня інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа станом на 09.03.2023 року не зареєстрована.
Згідно листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 20.02.2025 року № 361-11.1-29, рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 20.11.1990 року № 258, на підставі якого здійснено первісну державну реєстрацію права власності на гаражі №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не існує, за № 258 від 30.08.1990 року зареєстровано інше рішення.
Таким чином, ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво нежитлової будівлі (гаражу), із зайняттям земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано право власності на даний об`єкт на підставі підроблених документів.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Згідно із ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно із ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Таким чином, право на забудову земельної ділянки має виключно її власник або користувач, якому таке право передане у встановленому законом порядку. Будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, забороняється та є самочинним будівництвом.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Згідно із п. 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Відповідно до п. 41 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта: 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
Незважаючи на вищевикладені приписи законодавства, державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Підставами для прийняття державними реєстраторами рішень про державну реєстрацію права власності на зазначені об`єкти нерухомого майна, стали: виписка від 20.11.1990 року № 258, видана Виконкомом Одеської міської Ради депутатів трудящих; технічний паспорт від 29.08.2018року № б/н, виготовлений ТОВ «ПРОМ-СТРОЙЛТД»; довідка від 29.08.2018 року № 213542, видана ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; технічний паспорт від 29.08.2018 року № б/н, виготовлений ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; довідка від 29.08.2018 року № 213543, видана ТОВ «ПРОМ-СТРОЙЛТД»; технічний паспорт від 04-09.2018 року № б/н, виготовлений ТОВ «ПРОМ-СТРОЙЛТД»; висновок від 04.09.2018 року № 234332 щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 2, та АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «ПРОМ-СТРОЙЛТД».
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, технічний паспорт документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.
Таким чином, технічний паспорт та висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна не є підставами для здійснення державної реєстрації права власності на нежитлову споруду (гараж), за відсутності документів, які підтверджують законність проведення будівництва на земельній ділянці комунальної власності, з огляду на наступне.
Технічний паспорт є документом, що містить технічні характеристики об`єкта нерухомого майна, такі як площа, планування та інші параметри. Однак, він не підтверджує права власності чи інші речові права на майно. Технічний паспорт не є документом, що встановлює або підтверджує виникнення, перехід чи припинення речових прав на нерухоме майно. Крім того, технічний паспорт не є документом, який посвідчує готовність об`єкта до експлуатації.
Висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна є технічним документом, який підтверджує можливість або неможливість об`єднання декількох об`єктів нерухомості з технічної точки зору. Висновок не встановлює та не підтверджує речові права на об`єкти нерухомого майна. Відповідно, такий висновок не може бути підставою для державної реєстрації речових прав.
Довідка на об`єкт нерухомого майна може містити інформацію про певні характеристики або стан об`єкта нерухомості. Однак, як і технічний паспорт, вона не є документом, що підтверджує виникнення, перехід чи припинення речових прав на майно. Тому така довідка не може бути використана як підстава для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Таким чином, із аналізу вищезазначених положень законодавства стосовно здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вбачається, що технічний паспорт не є окремою та єдиною підставою для державної реєстрації права власності за особою.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної вдали та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю.
Згідно із ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних Ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. «а» та п. «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб ві лпові лно до цього Кодексу належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.
Наведене кореспондується із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , використовується за відсутності документів, оформлення яких є необхідним для належного землекористування або права власності на земельну ділянку.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Наявність на землях комунальної власності самочинно збудованого об`єкта унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України до способів захисту прав на земельні ділянки належить, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Такий спосіб судового захисту спрямований на припинення порушення прав осіб, які є власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких здійснено самочинне будівництво, а також відновлює становище, яке існувало до здійснення протиправної забудови.
Враховуючи ті, що на земельній ділянці комунальної власності здійснено самочинне будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1328цс15, вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК передбачають наявність декількох ознак самочинного будівництва, однак наявність хоча б однієї з них свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Крім того, згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.
Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів відповідно до вихідних даних на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації та яроектів цих об`єктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.
Відсутність проектної документації є істотним порушенням ст. ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 26, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Таким чином, самочинне будівництво гаражу за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з істотним порушенням норм законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил.
З контексту ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України можна зробити висновок, що ч. 3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо дотримання цільового призначення земель, а й до випадків, коли відсутнє таке порушення, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм права, викладених у зазначених частинах статті 376 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно.
Таким чином, є декілька ознак самочинного будівництва, а саме: будівництво гаражу проводилось на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена у встановленому законом порядку, а також за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, що зумовлює наявність на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси самочинно збудованого об`єкта та унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження її власником.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову
Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, оскільки обставини викладені в позові знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь Одеської міської ради сплачені і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6056 гривень та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1514 гривень.
На підставі викладеного, керуючись Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 12, 80, 83, 116, 122, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 319, 328, 331, 376, 391 ЦК України, ст.ст.2, 3, 12, 13, 16, 76, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд
Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , за власний рахунок звільнити самовільну зайняту земельну ділянку, площею 160 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва нежитлової споруди (гаражу) загальною площею 161,7 кв.м., відображеної у технічному паспорті від 04.09.2018 року № б/н, виготовленому ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. М. Куриленко