Номер провадження: 22-ц/813/6385/25
Справа № 501/1308/25
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

учасники справи:

позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 27 травня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Смирнова В.В., в м. Чорноморськ,

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до Чорноморського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, в обґрунтування якого зазначило, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебувала ОСОБА_1 , якій призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що 08.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». За результатами розгляду долучених до заяви документів, рішенням від 12.05.2023 року заявниці відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

29.05.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком долучивши до заяви додаткові документи. Розгляд заяви та долучених до неї документів проводився за екстериторіальним принципом. Розпорядженням від 05.06.2023 року заявниці призначено пенсію за віком при страховому стажі 34 роки 11 місяців 9 днів з 20.05.2023 року у розмірі 2760,0 грн.

В подальшому, за результатами перевірки пенсійної справи, переглянуто страховий стаж та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років виникла переплата пенсії за період з 20.05.2023 року по 29.02.2024 року у розмірі 25908,39 грн.

Позивач направив відповідачці повідомлення про повернення переплати. Станом на час звернення до суду з позовною заявою надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 25908,39 грн відповідачем добровільно не повернуто.

Позивач вважає, що кошти в розмірі 25908,39 грн на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягають безумовному поверненню відповідачем, як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 25908,39 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду

Чорноморський міський суд Одеської області рішенням від 27 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманих коштів у розмірі 25908,39 грн відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача, а саме, що відповідач подав до Управління пенсійного фонду недостовірні (такі що не відповідають дійсності) документи для призначення пенсії, діяв недобросовісно, отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов про стягнення суми надміру виплаченої пенсії є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить скасувати рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 27 травня 2025 року по справі № 501/1308/25 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до ст. 1212, 1215 ЦК України поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. Посилається, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому, в будь-якому разі, її розмір відомий особі, яка її отримує, тобто відповідачка мала реальну, об?єктивну можливість виявити на протязі року належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою повідомлення державного органу про отримання пенсії в неналежному розмірі, але не зробила цього, що в свою чергу можна розцінити як зловживання з боку відповідача.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 14.07.2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області копію ухвали про відкриття провадження отримало 18.07.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 14.07.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 19.10.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення надміру отриманих коштів у розмірі 25908,39 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не зазначено доказів наявності рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, чи така переплата здійснена внаслідок недобросовісності з боку відповідача. Особи, які приймали рішення про призначення пенсії мали процесуальний час більш детально вивчити подані відповідачем документи та надати їм належну оцінку, що не було зроблено та в подальшому призвело до прийняття рішення про призначення пенсії та її виплату відповідачу.

Суд вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача, а саме, що відповідач подав до Управління пенсійного фонду недостовірні (такі що не відповідають дійсності) документи для призначення пенсії, діяв недобросовісно, отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов про стягнення суми надміру виплаченої пенсії є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області на обліку перебувала ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 ) якій була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

08.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління ПФ України в Хмельницькій області від 12.05.2023 року №06 ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 30 років. За наданими документами її трудовий стаж складав 27 років 7 місяців 2 дні.

29.05.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши до заяви додаткові документи.

Позивачем, за результатами розгляду заяви відповідачки від 29.05.2023 року прийнято рішення 05.06.2023 року №06 про призначення пенсії, в якому зазначено, що страховий стаж становить 34 роки, 11 місяців 9 днів та їй призначена пенсія у розмірі 2760 грн.

ГУ ПФУ в Полтавській області 10.07.2023 року прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії на заміну рішення про призначення від 05.06.2023 року №06.

Рішення мотивовано тим, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.03.1994 року по 01.09.2000 рік, оскільки при звільнені з роботи в даті наказу надпис виправлення. Аналіз наданих документів показує, що відсутні документи щодо неможливості одержання підтверджуючих довідок про стаж роботи за вказаний період.

Відповідачу ОСОБА_1 12.04.2024 року позивачем надісланий лист щодо повернення переплат пенсії у розмірі 25908,39 грн.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного страхування, а також ефективне використання коштів Пенсійного фонду України, здійснення в межах своєї компетенції контрольних функцій.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннях районах, містах і районах у містах.

Отже, Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 64 від 21 березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.

Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.

Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).

Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».

Колегія суддів зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

В позовній заяви позивачем зазначено, що за результатами перевірки пенсійної справи, переглянуто страховий стаж та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , а тому, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років виникла переплата пенсії за період з 20.05.2023 року по 29.02.2024 року у розмірі 25908,39 грн.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності.

Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідачки ОСОБА_1 , її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для незаконного отримання пенсії.

Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії не допускається.

В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17).

Встановивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказане кореспондується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).

Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню на предмет його законності у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відсутні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко