Провадження № 22-ц/801/2439/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокуСправа № 127/17589/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 адвоката Геращенко Т.В., представника ОСОБА_2 адвоката Шевчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу №127/17589/25 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Геращенко Тетяни Василівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року, яке ухвалив суддя Федчишен С.А. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 15 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, який мотивував тим, що 03 травня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/3577/18 прийнято рішення стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

11 січня 2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Також, свідоцтвом про народження дитини від 21 лютого 2020 року серія НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_8 змінила також прізвище спільній дитині з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_7 ».

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 .

Відповідно до судового наказу, який виданий 09 вересня 2024 року по справі № 127/25700/24 Вінницьким міським судом Вінницької області стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2024 року по справі № 127/26629/24 з позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шестирічного віку, починаючи стягнення з 12 серпня 2024 року.

На сьогоднішній день, позивач не в змозі платити визначений судами розмір аліментів, оскільки станом на дату подання даної позовної заяви на його утриманні перебувають: двоє дітей: син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також дружина ОСОБА_10 , яка на даний час займається вихованням сина.

Позивач наразі проходить службу у Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».

З позивача за всіма виконавчими документами утримання проводиться у розмірі 50% із доходів (заробітку). Також, відповідно до іпотечного договору від 12 грудня 2023 року, позивач є іпотекодавцем та зобов`язується повернути іпотекодержателю не пізніше 11 грудня 2043 року кредит, наданий у розмірі 1 879 900 грн, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі семи процентів річних, комісійні винагороди та інші витрати, передбачені цим договором.

Позивач визнає свій обов`язок про необхідність утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Однак, розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина становить 1/4 частини його заробітку (заробітку), що перевищує реальні потреби дитини. Виходить, що позивач утримує дитину у більшому обсязі в порівнянні з колишньою дружиною, що суперечить обов`язку обох батьків утримувати свою дитину. Крім того, колишня дружина позивача ОСОБА_2 , вже тривалий час проживає у Федеративній Республіці Німеччина разом із сином позивача ОСОБА_13 та своїм офіційним чоловіком ОСОБА_5 , отримує соціальні виплати, перебуває на утриманні свого законного чоловіка та жодним чином не потребує такого розміру коштів, які стягуються з позивача.

У зв`язку із народженням у позивача дитини від другого шлюбу та винесенням рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від другого шлюбу, утримання дружини та наявністю іпотечного договору, сімейний та матеріальний стан позивача змінився. Тепер він сплачує аліменти на двох дітей та на дружину у розмірі, що перевищує половину його заробітку (доходу). Просив зменшити розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/3577/18 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Матеріали справи свідчать не лише про відсутність погіршення матеріального становища позивача, а навпаки про суттєве покращення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Геращенко Т.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що підлягає скасуванню з підстав: неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач зобов`язаний утримувати двох дітей, колишню дружину, виплачувати заборгованість за аліментами та грошове зобов`язання, а тому його матеріальний стан змінився. Вважає, що такі обставини не були враховані в повній мірі судом, що призвело до порушення його прав та позбавлення мінімальних засобів для існування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук А.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 травня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/3577/18 прийнято рішення стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

11 січня 2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Також, свідоцтвом про народження дитини від 21 лютого 2020 року серія НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_8 змінила також прізвище спільній дитині з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_7 ».

Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 підтверджується те, що 02 лютого 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №207 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Відповідно до судового наказу, який виданий 09 вересня 2024 року по справі № 127/25700/24 Вінницьким міським судом Вінницької області вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2024 року по справі № 127/26629/24 з позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, починаючи стягнення з 12 серпня 2024 року. Згідно з консультативними висновками дитячого невролога від 12 червня 2024 року, від 29 листопада 2023 року, від 15 червня 2023 року, від 09 грудня 2024 року, дитячого отоларинголога від 11 червня 2024 року, від 29 листопада 2023 року, від 16 червня 2023 року, від 09 грудня 2024 року, дитячого гастроентеролога від 12 грудня 2024 року та рішення ЛКК №80/195 від 12 червня 2024 року дитина потребує догляду матері та постійного лікування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою для зменшення розміру аліментів зазначав ту обставину, що у зв`язку із народженням у позивача дитини від другого шлюбу та винесенням рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від другого шлюбу, утримання дружини та наявністю іпотечного договору, сімейний та погіршився матеріальний стан.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові, навів відповідні мотиви.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статі 150, статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з відповіді Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» №7349-2025 від 29 травня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 продовжує працювати у підрозділі Нацполіції та отримує стабільну заробітну плату.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 75254091 станом на 31 травня 2025 року за період з січня 2018 року по травень 2025 року складену державним виконавцем Рачок Ю.В., станом на лютий 2018 року (момент початку стягнення аліментів за виконавчим листом по справі № 127/3577/18 від 05 червня 2018 року про призначення аліментів на утримання ОСОБА_12 ) розмір доходу позивача становив 2422,63 грн, а у 2025 році заробітна плата ОСОБА_1 була: січень 2025 року 96997,68 грн; - лютий 2025 року 125303,70 грн; - березень 2025 року - 128369,05 грн; - квітень 2025 року 132393,55 грн.

Так, суд першої інстанції врахував, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину, а також прийняв до уваги інформацію про його доходи, згідно з якої розмір доходу позивача збільшився у понад 50 разів, що свідчить не лише про відсутність погіршення матеріального становища позивача, а й про суттєве його покращення порівняно з моментом призначення аліментів, тому визначений судом розмір аліментів на неповнолітнього сина сторін відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що як вбачається зі змісту договору іпотеки від 12 грудня 2023 року, він укладено позивачем добровільно, з повним усвідомленням усіх його положень, в інтересах сім`ї, за попередньою згодою дружини, яка нині є одержувачкою аліментів від самого позивача, в зв`язку з чим позивач набув у власність нерухоме майно, тобто майновий стан позивача не зазнав погіршення, оскільки отримавши вказане майно, останній зобов`язався сплатити його вартість періодичними платежами, що, в свою чергу, виключає обставину зміни матеріального стану в гірший бік, а доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що загальна сума стягуваних аліментів складає 75 % його доходів, що є перевищенням передбаченого законом розміру, апеляційним судом оцінюються критично.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року справа №127/17592/25, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення повноліття. Припинено стягнення аліментів за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року (справа №127/25700/24), з дня набрання цим рішенням суду (справа №127/17592/25) законної сили.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2025 року справа №127/19722/25, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про зменшення розміру аліментів на дружину задоволено. Зменшено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2024 року по справі №127/26629/24 на користь ОСОБА_10 змінивши частку з 1/4 частки на 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходу) позивача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином шестирічного віку.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 червня 2024 року в справі №562/3422/23.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Шевчуком А.А. договору про надання правової допомоги № б/н від 25 червня 2025 року та акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 19 листопада 2025 року, адвокатом Шевчуком А.А. було надано відповідачу наступні юридичні послуги: 1.1 Аналіз апеляційної скарги, а також інших документів наданих клієнтом, аналіз законодавства та судової практики стосовно можливості зменшення розміру аліментів, складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу 8 год; 1.2. Надання консультації Фрідріх М.В. щодо можливості досягнення результату у вигляді відмови у задоволенні апеляційної скарги у справі № 127/17589/25 2 год.

1.3. Загальна кількість витраченого адвокатом часу становить 10 год.

2. Вартість 1 години наданих Адвокатом юридичних послуг: 1000 грн;

3. Загальна вартість наданих юридичних послуг становить 10000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано детальний опис наданих адвокатом послуг № б/н від 19 листопада 2025 року.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Геращенко Тетяни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Копаничук С.Г.

Матківська М.В.