Справа № 555/2363/25
Номер провадження 2/555/648/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" грудня 2025 р. м.Березне
Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді Мельничук Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про усунення перешкод у користуванні майном,
Клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2025 року підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, представник позивача - адвокат Шевчук Р.В. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності позивача та представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.
Представник відповідача - Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надав, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів та за згоди представника позивача постановити заочне рішення.
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Судом встановлено, що згідно договору дарування від 23 жовтня 1995 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді на №б/н від 03.10.2025 року Національного банку України від 08.10.2025 року зазначено, що згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 07.04.1959 Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень та Постанови Ради Міністрів СРСР від 07.04.1959 №369 Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових вкладень функції Сільгоспбанку та комунальних банків СРСР покладено на Будбанк СРСР та Держбанк СРСР. Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 №821 Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки (далі Постанова №821) реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 Постанови №821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Згідно з пунктом 2 Постанови Верховної Ради Української РСР Про порядок введення в дію Закону України Про банки і банківську діяльність від 20.03.1991 №873-XII Український республіканський банк державного комерційного промислово будівельного банку Укрпромбудбанк з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами оголошений Верховною Радою України власністю України. 27.09.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного комерційного промислового-будівельного банку України (далі Промбудбанк України), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 1. 09.04.1992 Національний банк України анулював реєстрацію Промбудбанку України (протокол засідання Правління Національного банку України від 09.04.1992 №1), про що здійснено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків. Станом на 07.10.2025 Державний реєстр банків не містить відомостей про Будбанк СРСР, а також не містить відомостей про правонаступника Будбанку СРСР. Повідомлено, що документи (справи) Будбанку СРСР на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися.
Рівненський обласний державний нотаріальний архів у листі-відповіді ОСОБА_1 щодо надання інформації від 22.09.2025 року №769/01-17 повідомило, що відповідно до переданих до Рівненського обласного державного нотаріального архіву документів, встановлено, що будь-які відомості та документи по накладенню і зняттю заборони, щодо накладення заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчими органами і реєстрації зняття таких заборон та реєстрів та арештів відносно майна ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 у Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відсутні.
Згідно із пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. N85/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, наказано Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України:
-здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації (абзац другий пункту 3 в редакції Наказу Міністерства юстиції України N 111/5 від 28.12.2006);
-забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази.
Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, було визначено, що Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон (пункт 1.1).
Держателем Реєстру заборон визначалось Міністерство юстиції України, яке розробляло організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечувало його функціонування (пункт 1.3).
Адміністратором Реєстру заборон (далі - Адміністратор) визначалось державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що мало повний доступ до електронної бази даних і відповідало за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон (пункт 1.4).
Реєстраторами Реєстру заборон були: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.
Реєстратори приймали заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносили та вилучали записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримували (видавали) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5).
Надання доступу Реєстраторам і Користувачам до Реєстру заборон здійснювалось Адміністратором на підставі відповідних договорів (пункт 1.7).
Із листа-відповіді на адвокатський запитЗахідне міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 07.10.2025 року відомо, що приватний нотаріус Куц Алла Володимирівна припинила приватну нотаріальну діяльність відповідно до наказу Рівненського обласного управління юстиції від 14.12.2005р. №308. Всі документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса було передано на зберігання до Рівненського обласного державного нотаріального архіву.
Системний аналіз наведених вище правових норм та фактичні обставини справи дозволяють зробити наступні висновки.
З огляду на те, що приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Куц Алла Володимирівна припинила приватну нотаріальну діяльність відповідно до наказу Рівненського обласного управління юстиції від 14.12.2005 № 308 та передала справи приватного нотаріуса до Рівненського обласного нотаріального архіву на зберігання за актом приймання-передачі, об`єктивно вбачається відсутність можливості приватного нотаріуса Куц А.В. на внесення будь-яких записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна після припинення приватної нотаріальної діяльності, позаяк в подальшому вона не мала статусу ні Користувача, ні Реєстратора, що унеможливлювало її доступ до такого реєстру, у тому числі обтяження на майно позивача 04.09.2008 року.
Натомість, з урахуванням приписів наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004р. N85/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за N 1020/9619, в подальшому Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України як Адміністратор Реєстру заборон було зобов`язане здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації, та забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази.
Отже, з наведеного слідує, що саме на стадії перенесення бази даних з існуючої бази даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової електронної бази, пов`язаної із запровадженням нового програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було внесено запис 04.09.2008 за №7858650, однак такий запис не міг бути внесений приватним нотаріусом Куц А.В., яка припинила приватну нотаріальну діяльність, позаяк відповідно до чинного законодавства такими повноваженнями був наділений виключно Адміністратор Реєстру заборон - Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що мав повний доступ до електронної бази даних і відповідав за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон.
Згідно із п.1 наказу Міністерства юстиції України від N 7/5 від 07.02.2002, який зареєстрований в Мін`юсті 18 лютого 2002 р. за N157/6445 (в редакції чинній на дату виникнення відповідних правовідносин) установлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснювали реєстрацію прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до п.1.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого вищенаведеним наказом, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ).
Оскільки, Рівненський обласний державний нотаріальний архів у листі-відповіді ОСОБА_1 щодо надання інформації від 22.09.2025 року №769/01-17 повідомило, що відповідно до переданих до Рівненського обласного державного нотаріального архіву документів, встановлено, що будь-які відомості та документи по накладенню і зняттю заборони, щодо накладення заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчими органами і реєстрації зняття таких заборон та реєстрів та арештів відносно майна ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 у Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відсутні.
З врахуванням того, що заборона відчуження накладена на майно ОСОБА_2 , яка не мала ніколи жодного відношення до об`єкта обтяження, що належить позивачу, обтяження позбавляє можливості позивача розпоряджатись належним їй на праві приватної власності житловим будинком, Стройбанк (Рівненська облконтора стройбанку) є ліквідованим без правонаступництва, перехід прав вимоги за основним зобов`язанням до іншого кредитора відсутні.
За приписами ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч. 1ст. 16 ЦК України).
Відповідно до п.4 розділу ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК) України.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання, зокрема, припиняється смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
З врахуванням наведеного, правовідношення між ОСОБА_2 , яка не має жодного відношення до об`єкта обтяження, що належить позивачу ОСОБА_1 та ліквідованим без правонаступництва Стройбанк (Рівненська облконтора стройбанку) вважається фактично припиненим. Окільки основне зобов`язання припинилось, то і похідне обтяження у вигляді заборони на невизначене та окреме майно є припиненим.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ч.2 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ч.1 ЦК України).
У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
За п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред"явлений власником,а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Верховний Суд 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467 св22) дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, спрямований на усунення перешкод у здійсненні права власності та не порушує прав інших осіб. Наявні заборона, яка стосується належного позивачу на праві приватної власності житлового будинку, позбавляє позивача права на розпорядження свою власністю на власний розсуд.. Позовні вимоги є законними та обгрунтованими, оскільки існують реальні перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження належним йому майном.
Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 4 листопада 1950 р. в Римі та ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, для нашої держави є обов`язковою практика Європейського суду з прав людини. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ).
Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Для сфери регулювання земельних відносин важливе значення має те, що термін «майно» ЄСПЛ поширює також на матеріальні активи, щодо яких заявник може заявляти щонайменше «законне сподівання» їх фактичного отримання (рішення «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland» від 29.11.1991, рішення «Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium» від 20.11.1995). У справі «Копеський проти Словаччини» ЄСПЛ зазначає, що «майном» може бути як «наявне майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія, та мають ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, наприклад судовому вердикті .
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 19, 23, 30, 76-81, 83, 84, 133, 136, 174, 175, 176, 182, 183 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони та інші учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання : АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області 04.09.1998 року, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 .
Суддя: Мельничук Н. В.