Справа № 214/3932/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Радабанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по ліміту овердрафту, встановленому на платіжну карту відповідно до Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (відкриття та обслуговування поточних рахунків, що передбачає використання електронного платіжного засобу) №1473320/RBC/19 від 12.10.2020 року, № договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року у загальній сумі 30 825 грн. 19 коп., що складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам 8 796 грн. 42 коп., а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між АТ «Акціонерний Банк «Радабанк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта-Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (відкриття та обслуговування поточних рахунків, що передбачає використання електронного платіжного засобу), було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1473320/RBC/19 від 12.10.2020 року та овердрафт на платіжну карту у сумі 35 000 грн. 00 коп. згідно з Умовами, які є невід`ємною частиною договору, відповідно до встановлених банком правил, № договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року.

Однак, у порушення умов укладеного договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 липня 2022 року становить 30 825 грн. 19 коп. та складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам 8 796 грн. 42 коп.

Ухвалою суду від 29.09.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Від представника відповідача Козаренко С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до суд надійшли письмові пояснення, з яких убачається, що в Заявці на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АБ «Радабанк» віл 12.10.2020 року не зазначено ні суми наданого кредиту, ні строків надання, ні типу кредиту. Заява на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» від 13.10.2020 року не містить строку повернення кредиту, ціни договору, яка встановлена у формі сплати пені та комісії за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, процентна ставка не встановлена. Паспорт споживчого кредиту був підписаний 09 жовтня 2020 року, що не може вважатися як належне роз`яснення та ознайомлення з умовами надання кредиту. Між тим, зазначену карту було оформлено відповідачу як додаткову, тому він її навіть не забирав із банківської установи, тобто не отримував, і користуватись такою можливості навіть не мав, про що є відповідна довідка з АТ «АБ «Радабанк». 07 грудня 2020 року, о 12 годині 31 хвилині, невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами відповідача, що перебували на вказаній банківській картці, через що останній одразу звернувся на гарячу лінію банку та до поліції. 08 грудня 2020 року було відкрито кримінальне провадження. Доказів, які б вказували, що кошти були зняті особисто відповідачем матеріали справи не містять, також відсутні докази про те, що він втрачав свою кредитну картку, або надавав її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі, згідно з якими вказано, що грошові кошти були списані з рахунку відповідача внаслідок порушення ним вимог ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.п. 1, 5, 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, та умов п. 5.1.3., 5.1.6. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме відповідач особисто надав стороннім особам реквізити картки та іншу інформацію, що дало змогу ініціювати платіжну операцію. У Заяві №6879/2020 від 08.12.2020 року, відповідач повідомив банк про розголошення ним інформації та списання коштів.

Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких у Заявці відповідача від 08.12.2020 року, копію якої надав позивач, відповідач жодної особистої інформації не передавав, жодних ПІН-кодів від карток, номерів карток не передавав, а сама кредитна карта перебувала в банку. Банк не надав достатніх доказів, що користувач картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому позов задоволенню не підлягає. Матеріали справи не містять взагалі інформації про використання, а саме списання, перерахування або зняття коштів за овердрафтом, тобто надання або використання коштів відповідачем є недоведеним жодними доказами. Враховуючи вищенаведене, представник вважає, що в позовних вимогах АТ «АБ «Радабанк» має бути відмовлено в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився.

Від представника відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, просила врахувати викладенні заперечення у письмових поясненнях та звертала увагу суду, що позивач не виконав умови ухвали суду про витребування доказів.

Інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів. Витребувано від АТ «АБ «Радабанк»: виписку з рахунків по Договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року починаючи з 13 жовтня 2020 року, в якій буде відображена дата, час та суми перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 ; інформацію про те, яким чином відбувалось перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 через відділення банку чи в якийсь інший спосіб та який саме; інформацію про те, яким чином відбувалось підтвердження спірних переказів; інформацію про те, чи надсилались смс-повідомлення на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 для підтвердження транзакцій або повідомлення про списання коштів 07 грудня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, судом установлено, що 12 жовтня 2020 року між АТ «АБ «Радабанк» та відповідачем, шляхом підписання Заяви на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», було укладено Договір овердрафту №219920/ФКР519/19, згідно якого відповідачу було встановлено ліміт овердрафту у сумі 35 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування коштами.

Згідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору або ліміту овердрафту станом на 20 липня 2022 року включно, заборгованість відповідача за Договором №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року за період з 13 жовтня 2020 року по 20 липня 2022 року становить 30 825 грн. 19 коп., що складається із: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту 22 028 грн. 77 коп.; простроченої заборгованості по нарахованим процентам 8 796 грн. 42 коп. Заборгованість за період з 13 жовтня 2020 року по 06 грудня 2020 року не нараховувалась, оскільки відповідач не користувався кредитними коштами. Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на загальну суму 3 539 грн. 34 коп.

08 грудня 2020 року відповідач звернувся із заявою до АТ «АБ «Радабанк» та повідомив про те, що 07 грудня 2020 року, приблизно о 12 годині 22 хвилини, на його фінансовий номер телефону зателефонувала невідома особа, представившись працівником АТ «АБ «Радабанк» та повідомила, що його рахунки хочуть перереєструвати на інший номер телефону. Маючи намір переконатись, що це дійсно працівник банку до нього телефонує, відповідач препитав щодо цього, на що йому назвали його дату народження, дані його паспорту громадянина України та номер РНОКПП. Через деякий час розмови, відповідач назвав код зі своєї картки та пізніше зясував, що з його картки, яку він не забирав із банківської установи, були зняті грошові кошти у загальному розмірі 34500 грн.

Згідно до відповіді АТ «АБ «Радабанк» за вих. №349-1/31/2021 від 25.01.2021 року на заяву відповідача від 08.12.2020 року, банк відмовив у компенсації списаних грошових коштів з його рахунку, оскільки відповідач самостійно надав стороннім особам реквізити карки та іншу інформацію, які дали змогу ініціювати платіжну операцію. Також банком відмовлено у проханні призупинення нарахувань відсотків до закінчення розслідування з тих самих підстав. Одночасно позивач рекомендує відповідачу звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 08.12.2020 року, 08 грудня 2020 року до ВП №4 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 07 грудня 2020 року, о 12 год. 31 хв., невстановлена особа, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами заявника, які перебували на банківській картці останнього. 05 серпня 2021 року кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно до постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 08.12.2020 року, прийнятими заходами розшуку встановити та опитати особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, не видалось можливим, речові докази не встановлені та не вилучені, тобто вичерпані всі можливі слідчі (розшукові) дії, направлені на пошук викраденого майна та особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, на підставі чого вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діяннях невстановленої особи складу кримінального правопорушення.

Згідно довідки АТ «АБ «Радабанк» за вих. №1820-1/39-4-1/2023 від 19.04.2023 року, підтверджено, зокрема те, що відповідач у цій справі платіжну картку не отримував.

Положеннями ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року №566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положення визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно із п. 14.16 ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705 (далі Положення) у редакції, чинній на момент списання грошових коштів. Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до п. 6.36.8 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі.

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до ч.ч. 7-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №202/10128/14, від 13.09.2019 року у справі №501/4443/14, від 20.11.2019 року у справі №577/4224/16, від 17.06.2021 року у справі №759/4025/19, від 16.08.2023 року у справі №176/1445/22 та інших.

У Постанові Верховного Суду України від 17.02.2021 року по справі №711/11121/18, суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

В постанові Верховного суду від 06.09.2023 року у справі №686/30030/21 зазначено: «що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Судом установлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «АБ «Радабанк» та 07 грудня 2020 року невстановлена особа, отримавши доступ до банківської картки АТ «АБ «Радабанк», виданої на ім`я відповідача, здійснила переказ кредитних коштів, що підтверджується, зокрема, Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000455 від 08.12.2020 року, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України та не спростовано позивачем.

Також, позивачем не спростовано заперечення представника відповідача, що відповідач не отримував фізичну банківську картку у банківській установі та більш того, позивачем була надана довідка, в якій було, зокрема, зазначено те, що відповідач не отримував платіжну картку (пластик).

При цьому, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів із заявою про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року, заборгованість відповідача почала нараховуватися саме з 07 грудня 2020 року та станом на вказану дату становила 33 447 грн. 50 коп.

Разом з тим, ухвалою суду від 26.02.2025 року було постановлено витребувати від АТ «АБ «Радабанк»: виписку з рахунків по Договору овердрафту №219920/ФКР519/19 від 13.10.2020 року починаючи з 13 жовтня 2020 року, в якій буде відображена дата, час та суми перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 ; інформацію про те, яким чином відбувалось перерахування коштів з рахунку ОСОБА_1 через відділення банку чи в якийсь інший спосіб та який саме; інформацію про те, яким чином відбувалось підтвердження спірних переказів; інформацію про те, чи надсилались смс-повідомлення на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 для підтвердження транзакцій або повідомлення про списання коштів 07 грудня 2020 року.

Проте, позивач не виконав вимоги ухвали, не надав у виконання вказаної ухвали витребувану інформацію, що могла би підтвердити чи спростувати твердження відповідача та його представника, крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, переказу кредитних коштів.

Таким чином, списання грошових коштів із карткового рахунку відповідача відбулось не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції.

Відтак, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність доказів волевиявлення відповідача на транзакції грошових коштів, які відбувались за його картковим рахунком 07 грудня 2020 року, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 623, 638, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Радабанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.