РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Білінської Л.С., Простибоженко Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лисицького В.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Соломонюка С.А.

представника третьої особи- Баб`яка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на те, що за час перебування в шлюбі у сторін народився неповнолітній син ОСОБА_4 . Під час повномасштабного вторгнення рф вони з чоловіком прийняли рішення про вивезення сина за межі території України задля його безпеки, в подальшому після повернення сім`я проживала разом. В січні 2023 року подружжя прийняло рішення про виїзд позивачки за кордон на роботу на заробітки.

Позивач вказує, що 23.06.2023 вона повернулась із-за кордону та дізналась, що відповідач має рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком.

ОСОБА_1 зауважує, що неодноразово намагалась побачитись з сином, проте батько всіляко перешкоджає таким зустрічам, вона позбавлена доступу до місця проживання дитини та не може виконувати батьківські обов`язки, спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, що стало підставою для звернення до суду.

Під час ухваленні рішення у справі позивач просила врахувати, що вона офіційно працевлаштована, має змогу забезпечувати потреби дитини, не зловживає спиртними чи наркотичними напоями, веде нормальний спосіб життя, не має наміру чинити перешкоди батьку у спілкуванні з сином.

Щодо визначення розміру аліментів на утримання сина, зазначила, що відповідач фізично здоровий, не має інших осіб на утриманні, а відтак може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Відповідно до ухвали суду від 10.11.2023 дану позовну заяву було залишено без руху.

22.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

14.12.2023 представник відповідача - адвокат Хоменко С.О направив відзив на позовну заяву (а.с. 34-36), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи заперечення, адвокат Хоменко С.О. вказує, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, зокрема, в частині прийняття подружжям спільних рішень про виїзд ОСОБА_1 разом з сином за кордон, а також про її виїзд для отримання додаткового прибутку. Адвокат зазначає, що позивачка без відома батька вивезла сина за кордон, що підтверджується її перепискам з мобільного телефону. Внаслідок неузгоджених дій позивача дитина отримала психологічну травму після поїздки за кордон, що виразилось в погіршенні його психологічного здоров`я.

У відзиві на позовну заяву вказано, що після першого повернення із-за кордону ОСОБА_1 поводила себе вкрай дивно, вона не цікавилась дитиною, зникала з місця їх спільного проживання, не відповідала на дзвінки та смс-повідомлення чоловіка. В кінці грудня 2022 позивачка повідомила, що їде на роботу за кордон без дитини.

Представник відповідача, зазначає, що ОСОБА_1 вводить суд в оману, вказуючи, що має достатній дохід для утримання сина, оскільки має заборгованість зі сплати аліментів, які присудженні на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 .

Крім того, жодних доказів на підтвердження стабільного, достатнього для утримання сина доходу, а також місця її постійного фактичного проживання, позивачем до позовної заяви не долучено.

Адвокат Хоменко С.В. вказав, що ОСОБА_2 має висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, згідно з яким визначено місце проживання сина з батьком, позивач скористалась своїм законним правом на побачення з дитиною, за її заявоющодо участі у вихованні сина органом опіки і піклування їй визначені годити побачень з дитиною.

Представник відповідача звертає увагу, що батько не чинить позивачці жодних перешкод в її спілкування з сином, ОСОБА_1 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з ухвалою суду від 14.04.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

В судових засіданнях ОСОБА_1 позовні вимоги підтримувала в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Вказала, що її відносини з чоловіком поступово погіршувались через психологічний тиск з його боку, вкрай зіпсувались після її поїздки за кордон разом із сином. Під час її перебування за кордоном вдруге, відповідач розлучився з нею, визначив місце проживання сина з ним.

Позивач зауважила, що вона офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, може забезпечити належні умови проживання ОСОБА_5 , натомість відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з сином, за її заявою службою у справах дітей призначені години для побачень з дитиною. Спочатку син був негативно налаштований батьком проти неї, проте наразі ОСОБА_5 іде на контакт, просить більше часу проводити з ним.

Представник позивача адвокат Лисицький В.В. в судових засіданнях просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково звертав увагу, що місце проживання дитини визначене з батьком без згоди матері, яка бажає спілкуватись з сином та має змогу виконувати батьківські обов`язки. Її виїзд за кордон був викликаний необхідністю заробити кошти, саме заради сина вона повернулась в Україну.

ОСОБА_2 в судових засіданнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Додатково пояснив, що позивач самостійно без його згоди шляхом обману вивезла сина за кордон, чим завдала йому психологічну травму. Звертав увагу суду, що син тривалий час після пережитої поїздки не хотів спілкуватись з мамою, він не чинив їм перешкоди в цьому. Крім того, ОСОБА_1 сама вирішила їхати за кордон з метою розпочати самостійне життя, заливши сина йому на проживання. Він намагався зберегти подружні відносити, проте позивач не була згодна.

Відповідач зауважив, що він багато уваги приділяє належному розвитку сина, його соціалізації, вмінню спілкуватися із однолітками, комунікативним якостям, розвитку здібностей, необхідних для відвідування школи, саме він має реальну можливість належним чином утримувати сина та оперативно, перебуваючи поруч, вирішувати поточні питання забезпечення належного рівня життя дитини. Проти спілкування матері з дитиною не заперечує. Просив суд не травмувати дитину, не змінювати звичний для нього побут і місце проживання.

Представник відповідача адвокат Соломонюк С. А. в судових засіданнях просив відмовити з задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивачем не доведено можливість самостійно утримувати дитину та наявність належних умов для проживання хлопчика. Адвокат Соломонюк В.А. зауважив, що батько приділяє належну увагу дитині, має змогу забезпечити його всім необхідним, проживання сина разом із відповідачем відповідає його інтересам.

Представник органу опіки та піклування Баб`як М.М. в судових засіданнях вказав, що підтримує висновок Виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання дитини, згідно з яким визнано за недоцільне проживання хлопчика з матір`ю. Пояснив, що з хлопчиком за участі педагогів та психологів були проведені бесіди, була з`ясована думка дитини щодо місця його проживання. Дитина безпечно та комфорно себе відчуває за місцем постійного проживання в с. Тетерівка разом з батьком, де він ходить до школи, тобто перебуває в звичному і знайомому для себе середовищі, де для нього створені всі належні умови проживання. Натомість з матір`ю емоційний зв`язок послаблений, що було обумовлено її виїздом за кордон, хлопчик залишився з батьком. Зазначив, що між батьками дитини існує конфліктна ситуація з приводу участі у вихованні хлопчика, обом батькам роз`яснено і наголошено на необхідності забезпечити дитині належні і спокійні умови проживання, наголошено батькові на неприпустимості чинити будь-які дії, які б перешкоджали спілкуванню з матір`ю, не дивлячись на те, що батьки разом вже не проживають, шлюб між ними розірваний, проте кожен з батьків має право брати участь у вихованні дитини.

На підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 19.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошення якого було відкладено до 21.11.2025.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі в них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження (а.с. 6).

20.01.2023 ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей з заявою про визначення місця проживання сина - ОСОБА_3 разом з ним, у зв`язку з тим, що його дружина не виконує материнських обов`язків відносно хлопчина, не бере участі у його вихованні, з січня 2023 року перебуває в Республіці Польща (а.с. 89).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 17.02.2023 в складі комісії, яка складається з головного спеціаліста служби (управління) у справах дітей Баб`яка М.М., фахівця з соціальної роботи Житомирського міського центру соціальних служб міської ради Хабарової М.Г., проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що за цією адресою проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; для дитини створені належні умови проживання, дитина забезпечена всіма необхідними побутовими зручностями. В результаті бесіди з батьком дитини - ОСОБА_2 встановлено, що мати ОСОБА_1 на початку січня 2023 року без жодних домовленостей з ним поїхала за кордон. Питанням виховання, розвитку та матеріального утримання сина займається батько (а.с. 79).

Зі змісту Висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 , яке проводилось в період з 17.02.2023 по 20.02.2023, складеного фахівцями Житомирського центру соціальної служби Житомирської міської ради, за результатами візиту складних життєвих обставин не виявлено, батько належним чином виконує батьківські обов`язки та задовольняє потреби сина, сім`я та середовище мають позитивний вплив на дитину, негативним фактором є відсутність матері (а.с. 81- 82).

ОСОБА_4 відвідував Тетерівський заклад дошкільної освіти «Берізка», що підтверджується довідкою №18 від 03.07.2023 (а.с. 43).

Зі змісту психолого-педагогічної характеристики вихованця групи старшого дошкільного віку Тетерівського закладу дошкільної освіти «Берізка» ОСОБА_3 вбачається, що дитина має відповідний віку розвиток пізнавальних процесів, мовлення, дрібної моторики, має навички читання, спостерігається низький рівень довільної уваги, іноді має конфліктні ситуації з однолітками. Дитина виховується у неповній сім`ї, взаємовідносини у сім`ї доброзичливі, дитина завжди охайна, батько слідкує за зовнішнім виглядом сина, бере активну участь у навчанні і вихованні дитини (на звороті а.с. 43, 83-84).

Згідно з Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №220 від 01.03.2023, вбачається, що виходячи з інтересів дитини доцільно визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком (а.с. 7, 40-41, 76-77).

Зі змісту психологічного висновку щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 16.06.2023, який складений психологом ОСОБА_8 , із застосуванням методики Баса-Дорки, визначення рівня тривожності В. Теммпл, В. Амея, м. Дорки,, проективної методики «Малюнок сім`ї», встановлено в ОСОБА_5 середній рівень агресії, на базі спостережень батька та бабусі з дідусем зі сторони батька, викликаний захисною стратегією внаслідок пережитого травматичного досвіду під час тимчасового проживання в Польщі. Хлопчик має середній рівень тривоги, на базі спостережень батька та бабусі з дідусем зі сторони батька, викликає такий емоційний стан гадка про подію, пов`язану з від`їздом до Польщі. Дитина доброзичливо ставиться до членів своєї родини, частково проявляє дратівливість і тривожність при нагадуванні про маму та ситуацію, пов`язану з травматичним досвідом у зв`язку з тимчасовою міграцією до Польщі (а.с. 38, 90).

Зі змісту відміток в кордонному паспорті ОСОБА_1 вбачається, що вона перетинала державний кордом України 12.11.2022 на виїзд; дата повернення - 21.11.2022; 03.01.2023 - виїзд (а.с. 88).

Згідно із заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2023 розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 06.03.2023 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-11). Рішення набрало законної сили. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказувала, що заяву про перегляд заочного рішення не подавала.

Зі змісту розрахунку заборгованості, складного державним виконавцем Коростишівського ВДВС у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що боржник ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, присуджених на утримання сина, за період з 01.03.2023 по 31.09.2023, яка становить 18000,00 грн (а.с. 39). Під час розгляду справи відповідач зазначив, що він відмовився від стягнення аліментів з ОСОБА_1 , забрав виконавчий лист з виконавчої служби.

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 23.11.2023 за участі комісії в складі головного спеціаліста Служби (управління) у справах дітей Баб`яка М.М., фахівця з соціальної роботи Житомирського міського центру соціальних служб міської ради Яганової Н.В., проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , в якому зазначено, що умови проживання ОСОБА_1 задовільні, у випадку перебування сина за місцем проживання матері є можливість забезпечити йому місце для сну та відпочинку, належне харчування. ОСОБА_1 бажає спілкуватися з сином без присутності батька та мати змогу забирати ОСОБА_5 за своїм місцем проживання (а.с. 91).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради №1920 від 09.12.2023 визначено ОСОБА_1 порядок побачень із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожні перші та треті вихідні дні місяця з 10:00 год суботи до 17:00 год наступної за нею неділі за місцем проживання матері; у разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень матері з дитиною (на звороті а.с. 42, 93).

Згідно з виробничою характеристикою та довідкою ІП «Євроголд» від 09.10.2023 ОСОБА_1 з 11.07.2023 по теперійшній час працює комплектувальником складу, зарекомендувала себе як добросовісний, трудолюбивий, відповідальний та організований працівник, має гарні стосунки з колегами (а.с. 12, 13).

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №1853 від 20.11.2024, вбачається, що виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю (а.с. 174-175).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню під час вирішення спору, оцінка та мотиви суду

Статтею 51 Конституції України гарантовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом частини першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Нормами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною 1 статті 18, частиною 1 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, в контексті гарантування та дотримання права на повагу до сімейного і приватного життя.

У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ("Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 716/591/19).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Заслухавши сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на таке.

Під час судового розгляду встановлено, що з 2023 року малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_2 у будинку, який належить діду зі сторони батька - ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , у будинку створені всі належні умови проживання для виховання та розвитку дитини, що відображено у Висновку органу опіки та піклування і не заперечувалось сторонами.

Батько має офіційний дохід, має можливість забезпечувати потреби сина в повному обсязі.

ОСОБА_4 навчається в Тетерівському ліцеї Житомирського району Житомирської області, характеризується позитивно.

Таким чином, вбачається, що звичним і комфортним місцем проживання хлопчика, є місце його теперішнього проживання в с. Тетерівка, де він проживає з батьком і де він також відвідує навчальний заклад.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивач проживає в м. Житомирі в орендованій квартирі, у помешканні наявні умови для виховання і розвитку дитини; також позивач працевлаштована, у змозі забезпечувати потреби сина в повному обсязі, що відображено у Висновку органу опіки та піклування.

Позивач не заперечувала, що в м.Житомирі вона немає власного житла, проживає в орендованих квартирах. За час розгляду справи в суді позивач тричі змінила місце проживання: на час подання позову проживала за адресою АДРЕСА_4 ; у висновку органу опіки та піклування вказано, що обстеження проводилось за адресою АДРЕСА_5 ; в подальшому позивач зазначила, що проживає по АДРЕСА_6 .

В судових засіданнях представник органу опіки та піклування вказував, що за двома попередніми адресами проводились обстеження умов проживання, для дитини були наявні всі необхідні умови, наголошено, що позивач здатна створити для сина необхідні умови.

Згідно з висновком останнім часом ОСОБА_1 має змогу спілкуватися з сином двічі на тиждень: у середу та неділю лише в присутності ОСОБА_2 , що сторони в судовому засіданні також не заперечували. Відповідач зазначив, що він привозить хлопчика на зустріч з матір`ю, забирає його, під час їх спілкування він не присутній.

У висновку органу опіки та піклування зазначено, що питання визначення місця проживання ОСОБА_3 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, під час якого заслухано дитину, матір і батька, вивчено наявні матеріали справи. Вказано, що при спілкуванні з ОСОБА_5 з`ясовано, що фактично внаслідок цілеспрямованих дій батька щодо негативного налаштування дитини щодо матері, у дитини послаблений емоційний зв`язок з матір`ю, ОСОБА_5 матір`ю називає іншу особу та категорично не бажає змінювати своє звичне місце проживання. ОСОБА_2 вказано на негативні наслідки такої поведінки для психоемоційного здоров`я дитини, наголошено на необхідності посилення емоційного контакту матері з дитиною, надано рекомендації для кореції такої ситуації.

Разом з тим, за результатами проведеного засідання комісії та за встановлених обставин орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання хлопчика з мамою на цей час.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Під час розгляду справи судом на обговорення було поставлено питання щодо з`ясування думки хлопчика безпосередньо в судовому засіданні.

Обидві сторони, які є батьками хлопчика, представник органу опіки та піклування заперечували, послались на недоцільність з метою уникнення ще більшої травматизацї хлопчика. Представник органу опіки та піклування зазначив, що думка дитини була заслухана під час засідання комісії, з хлопчиком спілкувався компетентний працівник служби у справах дітей, думка дитини є достовірною і відповідає обставинам, які встановлені під час судового розгляду.

Позивач та її представник щодо висновку органу опіки та піклування заперечень не висловлювали. Позивач не заперечувала, що на теперішній час її син бажає проживати в с. Тетерівці, він хотів би, щоб вони проживали разом як раніше, хлопчик не висловлював бажання змінити місце проживання і проживати з нею окремо в іншому помешканні. Вважає, що така думка дитини сформована цілеспрямованими діями батька, проте вона відповідає наведеній у висновку органу опіки та піклування, тому позивач в інтересах дитини з метою мінімізації стресової ситуації не вважає за доцільне опитувати хлопчика в залі суду.

Батько хлопчика висловив таку ж думку з цього приводу.

За наведених обставин, з урахуванням думки сторін безпосередньо в судовому засіданні опитування хлопчика не проводилось, проте думка дитини зі спірного питання з`ясована судом через орган опіки та піклування, що цілком відповідає ст. 12 Конвенції про права дитини, і відповідно підлягає врахуванню судом.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що висновок органу опіки та піклування, в якому серед іншого викладена думка дитини, містить недостовірні або неповні відомості з приводу питання, яке було передано на його розгляду, а відтак суд бере його до уваги як належний, достатній і достовірний доказ.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що хлопчик залишився проживати з батьком, коли мати поїхала на заробітки до Республіки Польщі. Зі змісту висновку психолога вбачається, що для хлопчика була травматичною ситуація, коли в листопаді 2022 року він з матір`ю перебував в Республіці Польща, у зв`язку з чим має образу на матір.

Позивач перебувала за кордоном близько шести місяців, за цей час з хлопчиком практично не спілкувалась, що безумовно призвело до втрати емоційного зв`язку, чому також сприяла і поведінка батька, на яку позивач, яка перебувала на відстані, впливу не мала, що не могла не усвідомлювати.

За період проживання з батьком в хлопчика сформувалась емоційна прив`язаність до батька, його звичним місцем проживання є приватний будинок в с. Тетерівка, в якому йому створені необхідні умови проживання, в цьому ж населеному пункті хлопчик відвідує шкільний навчальний заклад, там в нього наявні сталі соціальні зв`язки.

Позивач не заперечувала, що з часу її повернення до України, коли вона стала проживати окремо від сина, він жодного разу не перебував за місцем її проживання, не залишався в неї на ночівлю.

Суд враховує думку хлопчика, який не бажає змінювати місце проживання.

На підставі викладеного вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження власних доводів, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з пріоритетності дотримання найкращих інтересів дитини, які в цій справі проявляються в тому, що хлопчик проживає в звичному для себе комфортному середовищі, йому створені належні умови для проживання і розвитку, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору, примусова зміна місця проживання, а хлопчик не висловлює бажання його змінити, в нове середовище за відсутності постійного, налагодженого контакту з матір`ю може негативно вплинути на психоемоційний стан хлопчика, а тому суд дійшов переконливого висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Суд вважає, що за встановлених обставин інтереси хлопчика на проживання в звичному для нього середовищі переважають інтерес матері на проживання сина з нею.

Суд наголошує, що визначення місця проживання хлопчика, яке здійснене на підставі рішення органу опіки та піклування, не може бути перешкодою для позивачки для участі в житті сина та його вихованні.

Позивач має встановлені згідно з рішенням органу опіки та піклування, а також за домовленістю з відповідачем, часи спілкування з хлопчиком. У разі недостатності такого спілкування, позивач має право звернутися до органу опіки та піклування для їх зміни, що може бути можливістю повернути гармонійні стосунки з сином та повністю відновити його довіру.

Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визначення місця проживання хлопчика з матір`ю, а відтак не підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів, яка є похідною від первісної, оскільки за правилами ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким дитина проживає.

ІV. Розподіл судових витрат

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 158, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Лисицький Владислав Валерійович, робоча адреса: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Представник відповідача: адвокат Соломонюк Святослав Анатолійович, робоча адреса: м. Житомир, вул. Покровська, 18, оф. 64.

Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 4/2, .

Повний текст рішення складений 28.11.2025.

Суддя О.В. Стрілецька