Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/692/25

20 листопада 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І.В., за участі заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Говзана М. М., розглянувши у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Говзан Микола Миколайович, заінтересована особа Богородчанська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

27 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Говзан М. М., звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця просить встановити факт такого проживання не менш як протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, що має юридичне значення для оформлення її спадкових прав.

Із заяви вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Глибівка Івано-Франківського (раніше Богородчанського) району, протягом тривалого часу понад п`ять років - спільно проживала із ОСОБА_2 за однією адресою в зазначеному населеному пункті, вела з нею спільний побут, здійснювала догляд та матеріальне забезпечення. Інших родичів спадкодавець не мала.

Заявниця зазначає, що наприкінці життя ОСОБА_2 тяжко захворіла на психічне захворювання і тому з 04 жовтня 2024 року була поміщена до Погонянського психоневрологічного інтернату, де перебувала безвиїзно до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . До поміщення в інтернат ОСОБА_2 проживала спільно із заявницею, і саме ОСОБА_1 забезпечувала її догляд, харчування, придбання медикаментів та інші повсякденні потреби. Під час перебування спадкодавця в інтернаті ОСОБА_1 продовжувала її відвідувати, надавати необхідні речі та підтримку.

Поховання ОСОБА_2 було повністю організоване та профінансоване заявницею, оскільки інтернат таких обов`язків не здійснював.

Заповіт від імені спадкодавця у Глибівській сільській раді не посвідчувався. На праві власності ОСОБА_2 належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0840 га, 0,2167 га, 0,7499 га, 1,0476 га, а також земельна частка (пай) розміром 30,13 умовних кадастрових гектарів.

Заявниця вказує, що вона фактично прийняла спадщину в силу положень ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем четвертої черги за законом. У зв`язку з цим вона потребує встановлення в судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті, що необхідно для подальшого оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У заяві ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як протягом п`яти років до дня смерті останньої.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року витребувано у державного нотаріуса Богородчанської державної нотаріальної контори Войташека І. І. копію спадкової справи, відомості про коло спадкоємців, видані свідоцтва про право на спадщину щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та інформацію у Богородчанської селищної ради, щодо осіб, які фактично проживали та були зареєстровані на момент смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з останньою, та інформацію про всіх відомих спадкоємців померлої.

В судовому засіданні 16 вересня 2025 року представник заявника - адвокат Говзан М. М. заявлені вимоги підтримав, просив заяву задовольнити.

В подальшому у судове засідання 20 листопада 2025 року представник заявника - адвокат Говзан М. М. не з`явився надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує.

В судове засідання представник заінтересованої особи Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 16 вересня 2025 року, селищний голова Богородчанської селищної ради Заремба Р. Д., через систему "Електронний суд" надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника селищної ради. При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 у справі N 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про вставлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник звернулась до суду з метою встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як 5 років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю має для заявника юридичне значення та необхідне їй для подальшого оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи, суд установив такі обставини.

З наданої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04 березня 2025 року, виданого Тисменицькою міською радою Івано-Франківського району (а.с. 11), підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 60 років померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Актовий запис про смерть внесено за №62.

Зі змісту довідки старости Пшеничниківського старостинського округу Тисменицької міської ради від 28 квітня 2025 року №29 (а.с. 12) вбачається, що ОСОБА_2 з 04 жовтня 2024 року і до дня смерті проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 , перебуваючи на повному державному утриманні в КУ «Погонянський психоневрологічний інтернат».

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/011996581 від 04 жовтня 2024 року (а.с. 13), ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки КУ «Погонянський психоневрологічний інтернат» від 28 лютого 2025 року №95 (а.с. 14) встановлено, що 28 лютого 2025 року в інтернаті померла підопічна ОСОБА_2 . При цьому адміністрація інтернату поховання не здійснювала, а всі витрати, пов`язані з організацією похорону, взяла на себе ОСОБА_1 , жителька с. Глибівка, паспорт НОМЕР_2 , виданий 29.06.2006 року. Поховання було проведено у с. Глибівка.

З довідки старости Глибівського старостинського округу №9 Богородчанської селищної ради від 07 квітня 2025 року №31 (а.с. 15) підтверджено факт здійснення ОСОБА_1 поховання ОСОБА_2 .

Згідно з лікарським свідоцтвом №3 Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА від 28 лютого 2025 року (а.с. 16), причиною смерті ОСОБА_2 стала серцево-судинна недостатність. Смерть настала у приміщенні Погонянського психоневрологічного інтернату.

Судом досліджено копії правовстановлювальних документів (а.с. 1723), відповідно до яких за життя ОСОБА_2 належали на праві власності такі земельні ділянки:

-0,0840 га, урочище «Під лісом», кадастровий номер :02:001:0026, призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-0,2167 га, урочище «Морви», кадастровий номер :02:002:0530, цільове призначення аналогічне;

-0,7499 га, урочище «За греблею», кадастровий номер :02:002:0369, що також підтверджено витягом з ДРРП №874831 від 01.03.2013 року;

-1,0476 га, урочище «Біла Фриза», кадастровий номер :02:002:0584, право власності підтверджене витягом з ДРРП №278998903 від 11.10.2021 року;

-земельна частка (пай) розміром 30,13 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифіката серії РН №295919.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. на виконання ухвали суду від 16 вересня 2025 року (а.с. 5456), встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не надходило.

Згідно з відповіддю Глибівського старостинського округу №9 Богородчанської селищної ради від 01 жовтня 2025 року №30 (а.с. 6162), ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до 04 жовтня 2024 року, після чого знята з реєстрації та зареєстрована в с. Погоня. ІНФОРМАЦІЯ_5 її знято з реєстрації у зв`язку зі смертю. Заповіт від її імені не посвідчувався.

У зазначеній відповіді також містяться відомості щодо життєвих обставин спадкодавця: ОСОБА_2 народилася та проживала все життя у с. Глибівка, з дитинства мала психічні розлади, не працювала, перебувала на соціальній допомозі. Після смерті матері фактичну опіку над нею здійснювала ОСОБА_1 , яка забезпечувала її продуктами, дровами та всім необхідним для життя. У 2024 році стан здоров`я різко погіршився, їй установлено II групу інвалідності довічно, після чого її помістили до Погонянського психоневрологічного інтернату. ОСОБА_1 постійно підтримувала зв`язок із старостою, відвідувала підопічну, а після її смерті організувала поховання на кладовищі в с. Глибівка.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2007 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі, але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року по справі N 644/5818/18 (провадження N 61-8569св19), при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Вказані висновки узгоджуються також з позицією Верховного суду, викладеною в постанові 19 квітня 2023 року по справі N 308/10705/20 (провадження N 61-3317св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) також вказано, що про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджується сукупністю письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, а також узгодженими та послідовними показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомила, що є подругою заявниці ОСОБА_1 . Покійну ОСОБА_2 знає візуально, однак їй достеменно відомо, що ОСОБА_1 протягом понад десяти років фактично здійснювала догляд за ОСОБА_2 . Свідок пояснила, що брат чоловіка заявниці був співмешканцем спадкодавця, а після його смерті приблизно у 20192020 роках ОСОБА_2 залишилася без будь-якої підтримки. У зв`язку з цим ОСОБА_1 почала систематично її відвідувати, забезпечувати продуктами харчування, ліками, допомагати у веденні побуту. Протягом певного часу, коли стан здоров`я спадкодавця погіршився, ОСОБА_1 забрала ОСОБА_2 до свого домогосподарства, де фактично постійно про неї піклувалася. Свідок також підтвердила, що всі витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_2 , заявниця взяла на себе, а після поховання доглядає за могилою.

Свідок ОСОБА_4 , яка є далекою родичкою ОСОБА_1 , підтвердила, що спадкодавець ОСОБА_2 проживала у фактичних сімейних відносинах із братом чоловіка заявниці, а після його смерті заявниця забрала ОСОБА_2 до свого дому. Свідок зазначила, що з цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом постійно, вели спільний побут, мали спільний бюджет та були пов`язані взаємною підтримкою та спільним господарством. З її слів вбачається, що заявниця забезпечувала спадкодавця всім необхідним для життя до моменту її поміщення до психоневрологічного інтернату, а після смерті організувала поховання.

Показання обох свідків є узгодженими між собою, логічними, послідовними, відповідають письмовим доказам, наявним у справі, та підтверджують встановлені судом обставини щодо проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім`єю протягом тривалого часу до дня її смерті.

Відповідно до п. 211 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністра Юстиції України N 20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , за адресою с. Глибівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом установлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була одинокою. Заявниця ОСОБА_1 забрала на постійне проживання ОСОБА_2 до свого будинку за місцем свого проживання у с. Глибівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області, де проживали однією сім`єю, спільно вели домашнє господарство, мали спільний побут, взаємні сімейні відносини та спільний бюджет. Тимчасове перебування спадкодавця у психіатричному інтернаті з 04 жовтня 2024 року по 28 лютого 2025 року, було вимушеним, мало тимчасовий характер та не спростовує факту спільного проживання зі заявником однією сім`єю. Слід зауважити, що після поміщення ОСОБА_2 до Погонянського психоневрологічного інтернату, заявниця контактувала з старостою, відвідувала, а також здійснила поховання ОСОБА_2 , що підтверджує наявність сімейних стосунків та зв`язку між ними. За життя спадкодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично складали одну сім`ю. Вказані обставини також підтверджені в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем породжує для заявника юридичні наслідки, є необхідним для реалізації права на оформлення спадкового майна та чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19, 89, 229, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Богородчанська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :