ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 754/14235/21

провадження № 61-6315св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чулієв Атаджан Абдуназарович, державне підприємство «Сетам»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Мегаінвест сервіс», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (далі - приватний виконавець) Чулієва А. А., державного підприємства (далі - ДП) «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, витребування майна із чужого незаконного володіння.

2. Позов обґрунтовано тим, що 28 листопада 2007 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 125 000,00 доларів США, що еквівалентно 631 250,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення договору, для його особистих потреб, а саме для купівлі квартири АДРЕСА_1 .

3. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 28 листопада 2007 року між банком і ним був укладений договір іпотеки № 71190, за умовами якого він передав в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому (іпотекодавцю) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2007 року, укладеного між ним, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В. В., за реєстровим № 3057.

4. 28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_9 було укладено договір поруки № 161323, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання усіх зобов`язань позичальника в повному обсязі як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

5. Позивач указував, що протягом строку дії вказаного кредитного договору він своєчасно та у повному обсязі вносив грошові кошти на погашення заборгованості.

6. У січні 2012 року йому стало відомо, що 08 грудня 2011 року (з урахуванням відповідної додаткової угоди від 19 грудня 2011 року) між акціонерним товариством (далі - АТ) «Дельта Банк» та AT «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого AT «УкрСиббанк» передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й щодо нього.

7. 19 грудня 2012 року він та АТ «Дельта Банк» уклали додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, яким змінили валюту виконання зобов`язання, встановили заборгованість за цим договором у сумі 92 066,32 доларів США, що еквівалентно 464 934,91 грн.

8. У березні 2020 року йому стало відомо, що 04 лютого 2020 року між АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В. В. та новим кредитором - ТОВ «Мегаінвест сервіс» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2144/К, за яким до ТОВ «Мегаінвест-Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 00 від 28 листопада 2007 року та договором іпотеки від 28 листопада 2007 року № 71190, де він є позичальником і, відповідно, іпотекодавцем. Станом на 04 лютого 2020 року поточна заборгованість за кредитним договором № 0 від 28 листопада 2007 року становила: 54 027,73 грн - тіло кредиту та 663,15 грн - відсотки за кредитом, він не мав простроченої заборгованості та/або нарахованих штрафних санкцій за цим кредитним договором.

9. Незважаючи на зазначені обставини та не отримавши від товариства вимоги про усунення порушень і намір звернути стягнення на предмет іпотеки, 14 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест сервіс» звернуло стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу спірної квартири ОСОБА_3 . Відчуження указаної квартири здійснено за 119 935,00 грн, виходячи з ринкової вартості, вказаної у висновку про вартість об?єкта оцінки, виконаного 13 лютого 2020 року суб`єктом оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Стандарт». Разом із цим, в єдиній базі звітів про оцінку відсутня інформація про звіт № ED200213-31, складений на замовлення ТОВ «Мегаінвест сервіс» щодо спірної квартири, а тому такий звіт є недійсним. При цьому однакові прізвища покупця і продавця може свідчити про наявність родинних відносин між ними.

10. Вважав, що він належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами, не мав простроченої заборгованості, не отримував від банка та/або ТОВ «Мегаінвест сервіс» будь-яких вимог, зокрема і письмової вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання, як це передбачено статтею 35 Закону України «Про іпотеку», як наслідок ТОВ «Мегаінвест сервіс» незаконно відчужило спірну квартиру на десятий день після набуття прав вимоги у ПАТ «Дельта Банк» за кредитним та іпотечним договорами на користь ОСОБА_3 , яка є недобросовісним набувачем.

11. У квітні 2020 року він звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року недійсним (справа № 754/4514/20). Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру. 13 жовтня 2020 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Бойченко С. В. на підставі її постанови про арешт майна боржника та ухвали суду від 22 квітня 2020 року про забезпечення позову здійснено реєстрацію зазначеного вище обтяження (арешт нерухомого майна) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

12. Разом із цим, за заявкою приватного виконавця Чулієва А. А. 09 червня 2020 року були проведені електронні торги, за результатами яких було складено протокол № 484139, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 з ціною продажу 847 980,00 грн.

13. Вказував, що зазначені електронні торги є незаконними, оскільки ТОВ «Мегаінвест сервіс» не набуло права звернення стягнення на спірну квартиру, права її продажу третій особі ОСОБА_3 . Усі ці незаконні дії відбувалися під час дії ухвали про забезпечення позову.

14. Крім цього, зазначав, що реалізація належної йому квартири здійснювалася у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке було відкрито 27 лютого 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А. А. на виконання: 1) виконавчого листа № 205/891/14-ц (2/205/1896/14), виданого 25 жовтня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_10 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1753-Н від 14 грудня 2007 року у розмірі 49 923,63 доларів США, на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року у справі № 205/891/14-ц; 2) виконавчого напису № 1254, вчиненого 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О. А. про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн, у зв`язку з невиконанням договору позики від 14 лютого 2020 року № 4.

15. При цьому у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем Чулієвим А. А. було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме на сім квартир, які були відчужені за короткий проміжок часу ТОВ «Мегаінвест сервіс» на її користь шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі відповідних договорів, дві з яких придбала на торгах ОСОБА_2 .

16. 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. було оформлене та видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_2 , а також прийнято рішення № 53186454 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37373523.

17. Вважав, що з указаних вище підстав електронні торги, проведені 09 червня 2020 року, слід визнати недійсними, як і протокол їх проведення, акт про їх проведення.

18. Крім того, оскільки спірна квартира вибула з його власності поза його волею, новий власник майна - ОСОБА_2 , діяла недобросовісно, оскільки була обізнана про наявність арешту на майно та спірність права власності ОСОБА_3 на це майно, тим більше, що ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах, тому наявні підстави для витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі статті 387 ЦК України.

19. Також позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс й які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 50 071,00 грн, із яких: 14 074,00 грн - судовий збір за подання позовної заяви; 1 000,00 грн - витрати, пов`язані з витребуванням доказів; 35 000,00 грн - витрати на правову допомогу.

20. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд:

визнати недійсними електронні торги, проведені 09 червня 2020 року ДП «Сетам» з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , площею 69,60 кв. м (РНОНМ: 000), лот

№ 422461;

визнати недійсним протокол проведення указаних електронних торгів № 422461;

визнати недійсним акт про проведення електронних торгів, складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А. А., реєстраційний номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі - АСВП): НОМЕР_1;

витребувати у його власність від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру

АДРЕСА_2 , площею 69,60 кв. м;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

21. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року у складі судді Грегуль О. В., з урахуванням ухвали цього самого суду про виправлення описки від 20 лютого 2023 року, позов ОСОБА_12 задоволено.

22. Визнано недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «Сетам» із реалізації квартири АДРЕСА_1 , площею: 69,60 кв. м, лот № 422461.

23. Визнано недійсним протокол № 422461 проведення електронних торгів, проведених 09 червня 2020 року державним підприємством «Сетам» із реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м, лот № 422461.

24. Визнано недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чулієва А. А. про проведення електронних торгів, проведених 09 червня 2020 року державним підприємством «Сетам» із реалізації квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м, складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чулієвим А. А., реєстраційний номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень: НОМЕР_1.

25. Витребувано у власність ОСОБА_12 від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м.

26. Вирішено питання щодо судових витрат.

27. Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Мегаінвест сервіс», приватного виконавця Чулієва А. А., ДП «Сетам» на користь ОСОБА_13 по 4 217,55 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу з кожного.

28. Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, з урахуванням ухвали цього самого суду від 21 лютого 2024 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест сервіс» залишено без задоволення.

29. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року залишено без змін.

30. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі недійсного правочину, укладеного 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест сервіс» та ОСОБА_3 , а в подальшому на підставі торгів, проведених 09 червня 2020 року ДП «Сетам», із порушенням чинного законодавства, а її набувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є добросовісними в розумінні положень частини першої статті 388 ЦК України, що призвело до порушення законних прав і інтересів позивача.

31. Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, з урахуванням ухвали цього самого суду від 09 травня 2024 року про виправлення описки, заяву представника ОСОБА_12 - адвоката Борусевича С. Й. задоволено.

32. Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто з ТОВ «Мегаінвест сервіс»

на користь ОСОБА_12 витрати на професійну правничу допомогу адвоката

у розмірі 20 819,28 грн, що пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

33. Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Мегаінвест сервіс» задоволено частково.

34. Постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

35. Суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, виходив із того, що апеляційний суд не дотримався мінімальних гарантій права ОСОБА_2 на доступ до суду у зв`язку з неповідомленням про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду, заявник була позбавлена можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення у справі тощо.

36. Також касаційний суд зазначив, що в апеляційній скарзі ТОВ «Мегаінвест сервіс» посилалося на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, проте аналіз оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить, що суд не надав відповіді на ці аргументи та не перевірив ці доводи товариства.

37. Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест сервіс» задоволено частково.

38. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

39. Визнано недійсними електронні торги, проведені 09 червня 2020 року Державним підприємством «Сетам» із реалізації квартири АДРЕСА_3 , лот № 422461.

40. Визнано недійсним протокол № 422461 проведення електронних торгів від 09 червня 2020 року із реалізації квартири АДРЕСА_3 , лот № 422461.

41. Визнано недійсним акт про проведення електронних торгів від 09 червня 2020 року із реалізації квартири АДРЕСА_3 , складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А. А. у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

42. Витребувано із володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_3 .

43. Вирішено питання щодо судових витрат.

44. Суд апеляційної інстанції погодився з доводами ТОВ «Мегаінвест сервіс» щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи, тому відповідно до статті 367 ЦПК України наявні підстави для обов`язкового скасування рішення місцевого суду та ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

45. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що квартира вибула поза волею позивача, а тому така підлягає витребуванню на його користь.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

46. У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

47. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

48. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

49. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

50. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного від 14 лютого 2018 року в справі № 490/5457/15, від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17, від 15 січня 2020 року в справі № 367/6231/16-ц, від 13 липня 2022 року в справі № 199/8324/19, від 26 квітня 2023 року в справі № 754/4514/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

апеляційним судом розглянуто справу за відсутності заявниці, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

51. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом проігноровано висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 754/4514/20.

52. Також заявниця посилається на те, що під час проведення торгів добросовісний набувач не знав та не міг знати про наявність арешту на майно, яке реалізовувалось через СЕТАМ.

53. Судом не враховано, що наявність арешту на квартиру не є підставою для зупинення реалізації (торгів) арештованого майна в межах виконавчого провадження та для визнання торгів недійсними.

54. При цьому судом не було враховано, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

55. У червні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

56. 28 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_14 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 125 000 доларів США, що еквівалентно 631 250 грн, і який має погашатись щомісячними платежами та бути погашений разом із процентами не пізніше 28 листопада 2028 року. Цільове призначення кредиту особисті потреби, а саме купівля квартири АДРЕСА_1 .

57. Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 укладено договір поруки від 28 листопада 2007 року № 161323, відповідно до якого остання зобов`язалася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_14 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року.

58. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2007 року ОСОБА_15 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

59. 28 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_14 укладено договір іпотеки № 71190 (нерухомого майна), відповідно до якого позивач передав зазначену квартиру в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк».

60. 08 грудня 2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 19 грудня 2011 року) між ПАТ «Дельта Банк» і АТ «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями до позивача перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

61. Згідно з додатковим договором № 2 від 19 грудня 2012 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року сторони домовились змінити валюту виконання зобов`язання за договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладання цього додаткового договору № 2 складає 92 066,32 доларів США, з доларів США на гривні за курсом 1 долар США = 5,05 грн та встановленням цієї заборгованості у розмірі 464 934,91 грн. Сторони домовились викласти договір у новій редакції, відповідно до пункту 1.1 якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 464 934,91 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту до 16 грудня 2033 року включно.

62. На підставі нотаріально посвідченого договору № 2144/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04 лютого 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест сервіс», до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними договорами.

63. Водночас на підставі укладеного між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і громадянкою російської федерації - ОСОБА_3 нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, ТОВ «Мегаінвест сервіс» продало ОСОБА_3 предмет іпотеки.

64. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі № 754/4514/20 за позовом ОСОБА_13 до ТОВ «Мегаінвест сервіс», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

65. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, задоволено заяву ОСОБА_13 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

66. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 09 червня 2020 року № 484139 ДП «Сетам» 09 червня 2020 року проведено електронні торги з реалізації майна - трикімнатної квартири площею 69,60 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , переможцем яких визнано ОСОБА_2 .

67. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року у справі № 754/4514/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О.

68. Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест сервіс» задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_12 відмовлено.

69. Суд касаційної інстанції, переглядаючи вказану справу, зазначив, що спірне нерухоме майно з 09 червня 2020 року належить ОСОБА_2 , яка набула його у спосіб, визначений законом, на підставі результатів проведених електронних торгів, які не скасовані та не визнані судом недійсними. З огляду на зазначене, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і ОСОБА_3 , не відновить прав ОСОБА_16 . Належним способом захисту у даному випадку є звернення до суду з позовом до останнього володіючого власника, тобто ОСОБА_2 , про витребування спірного майна при наявності для цього підстав. Отже, позовні вимоги ОСОБА_13 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

Позиція Верховного Суду

70. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

71. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

72. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

73. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

74. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

75. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

76. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

77. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

78. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

79. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

80. Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

81. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна).

82. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

83. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

84. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16, головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

85. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

86. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

87. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

88. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

89. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

90. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

91. Апеляційним судом встановлено, що на належну ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_1 було звернуто стягнення як на предмет іпотеки шляхом її продажу на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_3 .

92. У відповідності до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

93. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

94. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

95. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

96. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, на час звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

97. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

98. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку» тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

99. Статтею 38 цього Закону врегульовано право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

100. За змістом частини п`ятої статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

101. Водночас, звертаючись до суду із цим позовом, позивач, серед іншого, посилався на відсутність підстав у ТОВ «Мегаінвест сервіс» для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки між ним і АКІБ «УкрСиббанк» не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

102. Зі змісту договору іпотеки № 71190 від 28 листопада 2007 року вбачається, що в пункті 5.1 його сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

103. При цьому сторони договору іпотеки у пункті 5.2 передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється одним із наступним способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 5.2.1);

отримання іпотекодержателем права продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 5.2.2).

104. Таким чином, ОСОБА_15 та АКІБ «УкрСиббанк» у договорі іпотеки дійшли згоди, що іпотекодержатель отримує право продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця, а саме на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

105. Свобода договору належить до загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

106. У постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи аналогічний зміст договору іпотеки, також дійшла правового висновку про те, що він вимагає укладення додаткового договору для задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку.

107. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений ОСОБА_14 з ТОВ «Мегаінвест сервіс» або з первісним кредитором - АКІБ «УкрСиббанк», колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 14 лютого 2020 року укладено між відповідачами ТОВ «Мегаінвест сервіс» та ОСОБА_3 з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», а саме за відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладений не був з іпотекодавцем.

108. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що на момент відчуження іпотечного майна на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року після сплину лише десяти днів з дня набуття прав іпотекодержателя, ТОВ «Мегаінвест сервіс» не набуло права звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

109. Подальше відчуження спірної квартири, зокрема й на підставі оскаржуваних електронних торгів, проведених ДП «Сетам» 09 червня 2020 року, переможцем яких стала ОСОБА_2 , порушує права ОСОБА_13 як власника спірного майна, яке вибуло із володіння поза його волею.

110. Крім того, на момент передачі спірного майна на торги та на момент відчуження його на електронних торгах діяла судова заборона, накладена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

111. Встановивши вищевказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних торгів недійсними за позовом ОСОБА_13 як заінтересованої особи, права та законні інтереси якого порушено цими торгами, і виданих за результатами цих торгів документів (протоколу проведення електронних торгів та акту приватного виконавця про проведення електронних торгів) як похідних вимог від вимог про визнання недійсними електронних торгів.

112. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

113. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

114. ЦК України передбачені засади захисту права власності.

115. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж права має законний володілець майна.

116. ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав віндикацію та реституцію.

117. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

118. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

119. За змістом статті 388 ЦК України витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

120. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

121. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

122. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

123. Враховуючи те, що спірна квартира вибула із власності ОСОБА_13 поза його волею, на підставі електронних торгів, проведених з порушенням прав позивача та за наявності судової заборони на відчуження майна, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для витребування квартири із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 124 . Доводи касаційної скарги про неможливість витребування майна з огляду на положення частини другої статті 388 ЦК України, якою передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, є помилковими.

125. Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

126. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17, від 08 грудня 2022 року у справі № 352/1690/16.

127. Таким чином, дійшовши висновку про недійсність оскаржуваних електронних торгів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування положення частини другої статті 388 ЦК України.

Щодо оцінки добросовісності набувача спірного майна

128. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (близькі за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)).

129. Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність насамперед набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.

130. Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (близькі за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 37), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (підпункт 6.45 пункту 6)).

131. Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (близькі за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (підпункти 7.15, 7.16 пункту 7), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (підпункт 6.46 пункту 6)).

132. Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо вона знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61)).

133. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 придбала спірну квартиру під час дії обтяжень, внесених 28 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки.

134. Також, як вказано вище, на момент передачі спірного майна на торги та на момент відчуження його на електронних торгах діяла судова заборона, накладена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана ухвала залишена без змін 03 червня 2020 року постановою Київського апеляційного суду.

135. Отже, колегія суддів відхиляє посилання заявниці про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем у розумінні статті 388 ЦК України, а відтак висновок суду апеляційної інстанції про витребування майна з чужого незаконного володіння повністю узгоджується із встановленими обставинами справи, є законним та не спростований відповідачем.

136. Також відхиляються посилання на неналежне повідомлення апеляційним судом ОСОБА_2 з огляду на таке.

137. Так, з матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом судова кореспонденція направлялась ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

138. Рекомендовані поштові відправлення повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

139. В касаційній скарзі заявниця посилається на те, що з 27 лютого 2024 року ОСОБА_2 через постійні обстріли м. Дніпро була змушена виїхати та виписатись з адреси реєстрації: АДРЕСА_5 , тому остання не мала можливості реалізувати право на захист в суді апеляційної інстанції, оскільки не мала можливості отримувати судові повістки.

140. Водночас відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

141. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).

142. З огляду на відсутність повідомлення ОСОБА_2 суду свого місця проживання, надсилання судом повісток за останньою відомою адресою проживання та повернення таких з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відсутні підстави вважати, що апеляційним судом було порушено вимоги процесуального законодавства щодо належного сповіщення ОСОБА_2 про розгляд справи в апеляційному суду.

143. Відхиляються колегією суддів доводи щодо неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 754/4514/20, оскільки суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що ОСОБА_19 було обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

144. Таким чином, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

145. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

146. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права.

147. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович