Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8790/22 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 80 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/8790/22 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради, Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради, третя особа: ОСОБА_2 (заступник директора комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради), про розірвання трудового договору та стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Козуба Олександра Миколайовича,

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Козуба Олександра Миколайовича звернулася до суду з позовом до Житомирської обласної ради. Просила: розірвати трудовий договір, укладений між Житомирською обласною радою та нею ( ОСОБА_1 ) за власним бажанням із 04 серпня 2022 року (частина перша ст.38 КЗпП Україи); стягнути з Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення, в тому числі за період із серпня по листопад 2022 року в розмірі 26 400 грн, без урахування податків та обов`язкових платежів, а також грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 18 днів у сумі 5 441,94 грн, стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що розпорядженням голови Житомирської обласної ради від 01 жовтня 2021 року №549-к її ( ОСОБА_1 ) призначено виконуючою обов`язки директора Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради з 12 жовтня 2021 року. Вона ( ОСОБА_1 ) 14 липня 2022 року відправила засобами поштового зв`язку заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 28 липня 2022 року. Згідно трекінгу відправлень Укрпошти поштове відправлення №901 було отримано 19 липня 2022 року. З метою дотримання вимог ст.38 КЗпП України, в частині попередження роботодавця про звільнення за два тижні, вона ( ОСОБА_1 ) 21 липня 2022 року направила на електронну пошту відповідача підписану за допомогою ЕЦП заяву від 21 липня 2022 року, якою надала згоду на звільнення її з займаної посади згідно з заяви про звільнення від 14 липня 2022 року з 04 серпня 2022 року та просила звільнити її у зазначений день (04 серпня 2022 року) згідно з частиною першою ст.38 КЗпП України. Її ( ОСОБА_1 ) не було повідомлено про результати розгляду заяви про звільнення та не надано копію наказу про звільнення. Її адвокат 16 вересня 2022 року подав адвокатський запит до Житомирської обласної ради щодо надання інформації про результати розгляду заяви позивача про звільнення та надання копії наказу про звільнення ОСОБА_1 . Житомирська обласна рада листом від 23 вересня 2022 року №р-5-21/883 повідомила, що за результатами розгляду заяви про звільнення їй направлялися листи від 20 липня 2022 року №р-5-21/669 та від 02 серпня 2022 року №р-5-21/719. Копію наказу про звільнення ОСОБА_1 надано не було. З листів відповідача вбачається, що її просили вчинити певні дії щодо інвентаризації та передачі майна. Її адвокат 04 листопада 2022 року подав повторний адвокатський запит щодо надання інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення, вказавши, звільнена ОСОБА_1 чи ні. Якщо ОСОБА_1 є звільненою - надати копію наказу про звільнення, якщо не звільнена - надати інформацію щодо правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви про звільнення. Житомирська обласна рада листом від 10 листопада 2022 року №р-5-21/1028 повідомила, що ОСОБА_1 не звільнено. У порушення вимог чинного законодавства Житомирська обласна рада не звільнила її з займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) та не здійснила виплату заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2023 року залучено до участі у справі як співвідповідача Житомирський обласний магазин наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2024 року позов задоволений частково. Розірваний трудовий договір, укладений між Житомирською обласною радою та ОСОБА_1 за власним бажанням (частина перша ст.38 КЗпП України) з 04 серпня 2022 року. Стягнуто з Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн та 1 984,80 грн сплаченого судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Козуба О.М. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення та грошової компенсації за невикористані 18 днів щорічної відпустки скасувати та постановити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідачі не виконали ухвалу суду про витребування відомостей про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми заробітної плати, наявні дні невикористаної відпустки та інші документи, визначені в ухвалі суду від 03 лютого 2023 року. Вважає, що оскільки відповідачем не надано інформацію про її заробітну плату, то здійснення розрахунку середньої заробітної плати слід здійснити із розміру встановленої державою мінімальної заробітної плати. Порушення допущене відповідачем є триваючим, з огляду на затягування розгляду її звернень і ненадання інформації щодо розрахунків, а тому у відповідності до ст.233 КЗпП України, держава гарантує їй право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмежень будь-яким строком.

Відповідач Житомирська обласна рада у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому посилається на те, що у матеріалах справи не міститься інформації про перебування працівника на роботі у день звільнення, оскільки ОСОБА_1 самоусунулася від виконання своїх обов`язків. У комісії з припинення Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради відсутня інформація, що працівникові не були виплачені належні їй від підприємства, установи, організації суми у день звільнення. Також представник позивача надав суду першої інстанції довідку про заробітну плату, видану 05 липня 2022 року, в якій міститься період більший ніж період роботи позивача на посаді виконуючої обов`язки директора магазину. Суд першої інстанції правомірно не взяв вказану довідку до уваги, оскільки позивач відповідно до розпорядження голови Житомирської обласної ради від 01 жовтня 2021 року №549-к призначена з 01 жовтня 2021 року, а довідка містить інформацію про заробітну плату нараховану з 01 січня 2021 року. Трудовим законодавством не передбачено здійснювати розрахунок при звільненні працівника, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, з 14 липня 2022 року Житомирський обласний магазин наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради перебуває в процесі припинення. ОСОБА_1 , як член комісії з припинення, також самоусунулася від виконання обов`язків. На неодноразові прохання про надання та оформлення актів приймання-передачі документів, у тому числі з заробітної плати та матеріальних цінностей, позивач не відреагувала та на зв`язок жодного разі не виходила, через що процес припинення, який розпочатий 14 липня 2022 року, не можна завершити.

У судовому засіданні представник Житомирської обласної ради Зубченко О.В. апеляційну скаргу не визнала, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_2 , заступник директора Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.43,47-48,52). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування, повідомленою суду, якщо не повідомлено суду іншої адреси. Крім того, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята ст.130 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні грошової компенсації за невикористані 18 днів щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині вимог про розірвання трудового договору та відшкодуванні моральної шкоди, оскільки рішення в цій частині в апеляційному порядку не оскаржено.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 14 липня 2022 року ОСОБА_1 відправила засобами поштового зв`язку (Укрпошта, поштове відправлення №901) заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 28 липня 2022 року (а.с.13-14 т.1). Вказана заява отримана 19 липня 2022 року згідно трекінгу відправлень Укрпошти (а.с.15 т.1).

21 липня 2022 року ОСОБА_1 направила на електронну пошту відповідача () підписану за допомогою ЕЦП заяву від 21 липня 2022 року, якою надала згоду на звільнення її з займаної посади згідно з заявою про звільнення від 14 липня 2022 року з 04 серпня 2022 року та просила звільнити її у зазначений день (04 серпня 2022 року) згідно з частиною першою ст.38 КЗпП України (а.с.16-17 т.1).

ОСОБА_1 не отримала наказу про звільнення та трудової книжки, у зв`язку з чим звернулася через адвоката до Житомирської обласної ради із запитом про наданні інформації про результати розгляду її заяви (а.с.18 т.1).

У відповідь на адвокатський запит відповідачем наданий лист від 23 вересня 2022 року №р-5-21/883, яким повідомлено, що за результатами розгляду заяви позивача про звільнення їй направлялися листи від 20 липня 2022 року №р-5-21/669 та від 02 серпня 2022 року №р-5-21/719 (а.с.19-21 т.1).

Суд першої інстанції вважав, що не звільнення позивача за її заявою порушує її права та не відповідає вимогам законодавства, а тому задовольнив позовну вимогу про розірвання трудового договору, укладеного між Житомирською обласною радою та ОСОБА_1 , за власним бажанням (частина перша ст.38 КЗпП України) із 04 серпня 2022 року.

Щодо стягнення грошової компенсації за 18 днів невикористаної щорічної відпустки, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з частиною першою ст.83 КЗпП України та частиною першою ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція, відповідно до якої, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах із роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19 наголосила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до частини першої ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до розпорядження голови Житомирської обласної ради від 01 жовтня 2021 року №549-К ОСОБА_1 призначена виконуючою обов`язки директора Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради тимчасово, з 12 жовтня 2021 року до призначення керівника обласною радою (а.с.12 т.1).

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 із укладення трудового договору та до подання заяви про звільнення надавалася щорічна основна відпустка. Вказані відомості не надані сторонами і в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 працювала виконуючою обов`язки директора Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради із 12 жовтня 2021 року по 14 липня 2022 року, тобто 9 місяців, а тому набула право на 18 днів щорічної основної відпустки за фактично відпрацьований час.

Житомирським апеляційним судом за клопотанням третьої особи ОСОБА_2 витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо позивача ОСОБА_1 за період із І кварталу 2021 року по ІІ квартал 2022 року.

Відповідно до отриманих відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 . Житомирським обласним магазином наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради нараховані наступні суми заробітної плати: жовтень 2021 року 8 625 грн, листопад 2021 року 6 000 грн, грудень 2021 року 6 500 грн, в 2022 році відсутня інформація про доходи (а.с.17-19 т.2).

Відповідно до пп.«з» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), установлено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку надання працівнику всіх видів відпусток, передбачених законодавством.

Пунктом 2 Порядку №100 установлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Позивач ОСОБА_1 на посаді виконуючої обов`язки директора Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради працювала менше року, а тому її середньоденна заробітна плата для оплати часу відпустки становить 330,08 грн (8 625 грн (заробітна плата за жовтень місяць 2021 року) + 6 000 грн (заробітна плата за листопад місяць 2021 року) + 6 500 грн (заробітна плата за грудень місяць 2021 року)/ 64 (кількість робочих днів із жовтня 2021 року по грудень 2021 року).

Отже компенсація за невикористаних 18 днів щорічної основної відпустки становить 5 941,44 грн (18*330,08).

Разом із тим, звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила стягнути компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 5 441,94 грн, тобто у меншій сумі. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як в межах заявлених вимог, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 5 441,94 грн, враховуючи, що апеляційний суд не може вийти за межі суми, що заявлена ОСОБА_1 у позові. Позов в цій частині вимог є обґрунтованим.

Справляння і сплата податків та інших обов`язкових платежів є обов`язком роботодавця та працівника. Апеляційний суд визначає суму компенсації за невикористані дні відпустки без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Нормою ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, враховуючи, що не доведена вина роботодавця, що узгоджується із положеннями ст.117 КЗпП України.

Підсумовуючи викладене вище, на підставі ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та ухвалює у цій частині нове, яким стягує з Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 5 441,94 грн, а у стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - відмовляє.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Козуба Олександра Миколайовича, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за період затримки розрахунку скасувати та ухвалити у цій частині нове.

Стягнути з Житомирського обласного магазину наочних посібників та навчального обладнання Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 5 441 грн 94 коп. Сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: