ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8134/25
Номер провадження 22-ц/818/3975/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року в складі судді Зінченка О.В. по справі № 638/8134/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 05 вересня 2009 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із нею. 18 травня 2021 року між сторонами було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., згідно з яким відповідач сплачує на утримання дітей аліменти в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину, а разом 5000,00 грн. У зв`язку з тим, що з моменту укладення договору пройшло більше чотирьох років, діти дорослішають та потребують додаткової фінансової допомоги батька, вона звернулась до відповідача з пропозицією про внесення змін до договору та збільшення розміру аліментів, однак відповідач до нотаріуса для внесення змін до договору не з`явився. Відповідач здоровий та працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, тому зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01 травня 2025 року і до повноліття дітей.

14 травня 2025 року від представника відповідача адвоката Кірюшина А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що відповідач вже сплачує аліменти згідно укладеного договору, заборгованості з їх сплати не має, отже спору між сторонами не існує. Фактично позивачкою заявлено вимогу про збільшення розміру аліментів, проте всупереч вимогам СК України вона не надала докази про наявність для цього підстав, не довела значного покращення матеріального стану відповідача, збільшення витрат на утримання дітей, не обґрунтувала необхідності або наявності додаткових витрат. Крім того, у разі задоволення позову про стягнення аліментів відповідач буде вимушений сплачувати аліменти двічі: і за договором, і за рішенням суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі договору про сплату аліментів на дитину від 18 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксиним С.Ю., реєстровий № 2328. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення повноліття дітей. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за період з 01 квітня 2025 року до набрання даним рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір аліментів на утримання двох дітей в сумі 5000,00 грн, визначений договором між сторонами від 18 травня 2021 року, наразі не забезпечує інтереси дітей, що є підставою для його зміни і стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Збільшення витрат на утримання дітей викликано, по-перше, збільшенням їх потреб із віком, а, по-друге, загальними обставинами, як то зростання цін внаслідок інфляційних процесів тощо. Викладене, на переконання суду, цілком може бути прийнято як обставини, що викликають зміну матеріального стану отримувача аліментів в бік його погіршення та, відповідно, як підставу позову, визначену ст. 192 СК України.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 10 червня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спору між сторонами фактично немає, адже він вже сплачує аліменти згідно укладеного договору, тобто це питання вирішено у добровільному порядку. Вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів чи їх збільшення позивачкою не заявлялись, тож суд вийшов за межі позовних вимог. Позивачкою не доведено наявності підстав для збільшення розміру аліментів. Посилання суду на зростання цін як підставу для збільшення розміру аліментів є помилковим, адже це питання має вирішуватися шляхом індексації аліментів. Суд фактично допустив подвійне стягнення аліментів: і за договором, і за рішенням суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 вересня 2009 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року (а.с. 6-7).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю (а.с. 8, 9).

18 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. за № 2328, за умовами якого визначено обов`язок батька сплачувати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину, а разом 5 000,00 грн на дітей щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок (а.с. 12-13).

Пунктом 3 договору передбачено, що батьки домовились, що до досягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 десятирічного віку діти будуть проживати разом з матір`ю. Після досягнення ними десятирічного віку місце проживання дитини буде визначатися за спільною згодою батьків та дитини.

Відповідно до пункту 8 договору розмір аліментів, визначений в договорі, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення або погіршення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

20 березня 2025 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 повідомлення, в якому пропонувала йому прибути 25 березня 2025 року о 13:00 до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори для перегляду та внесення змін до договору про сплату аліментів від 18 травня 2021 року, однак у зазначений час до нотаріуса з`явилась лише ОСОБА_2 (а.с. 14, 15, 18).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина друга статті 184 СК України).

Статтею 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21), від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21 (провадження № 61-8514св22).

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі № 712/6313/21 виснувано, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Встановлено, що 18 травня 2021 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів, за яким ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 5000,00 грн на утримання двох дітей.

Позовні вимоги ОСОБА_2 по суті спрямовані на зміну розміру і способу стягнення аліментів, визначених договором між сторонами, та ґрунтуються на зростанні потреб у дітей з віком, зміні цін, та, як наслідок, погіршенні її матеріального становища.

В силу вимог статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками, не вважається незмінним.

При цьому, суд виходить з принципу захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та спосіб їх стягнення, а також обґрунтовано виходив з інтересів та потреб дітей.

Твердження ОСОБА_1 щодо відсутності спору між сторонами колегія суддів відхиляє, адже добровільної згоди між батьками щодо порядку внесення змін або доповнень до договору від 18 травня 2021 року не досягнуто, розмір аліментів між ними наразі не узгоджено.

Виконання відповідачем умов договору не позбавляє позивачку права на зміну розміру та способу стягнення аліментів, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 181-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела необхідність збільшення аліментів на дітей, є безпідставними, адже ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими. Враховуючи, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дітей, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатний забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і своїх дітей. Заперечуючи проти доводів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не надав доказів, які б спростовували ці доводи, хоча це є його процесуальним обов`язком; даних щодо розміру своїх доходів не надав.

Твердження відповідача, що зростання цін не є підставою для збільшення розміру аліментів, адже це питання має вирішуватися шляхом індексації аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів того, що ним сплачувались аліменти з урахуванням індексації, він не надав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вимог про зміну способу стягнення аліментів та їх збільшення позивачка не заявляла, а суд при вирішенні справи вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом встановлено характер спірних правовідносин та підстави позову ОСОБА_2 і ухвалено рішення у відповідності до суті заявлених позовних вимог з дотриманням інтересів дітей на отримання належного матеріального забезпечення.

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, що виходить з фактів, встановлених під час розгляду справи, та вирішити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (суд знає закони). При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

До того ж, при викладенні резолютивної частини оскаржуваного рішення судом також захищено і інтереси самого відповідача, оскільки з нього не стягнуто аліменти з часу звернення позивачки з цим позовом до суду, а саме змінено розмір і спосіб стягнення аліментів, що був визначений договором між сторонами, з метою недопущення подвійного стягнення аліментів з ОСОБА_1 з моменту набрання рішенням законної сили.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова