Дата документу 19.11.2025Справа № 554/7313/25
Провадження № 2/554/3484/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Мазніченко М.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача та третьої особи Тукала В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві позовну заяву ОСОБА_1 до приватного підприємства Полтавське Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа: ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, де просив суд визнати наступну інформацію «раніше розроблені позивачем фальсифіковані документи БТІ та нотаріату» недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та наносить шкоду діловій репутації, яка була розміщена відповідачем в особі його представника за ордером адвокатом Тукалом Володимиром Івановичем та надіслана до Шевченківського районного суду м. Полтави у заяві в рамках цивільного провадження № 554/5583/24;

- визнати порушення відповідачем розповсюдження недостовірної інформації його немайнових прав;

- зобов`язати відповідача спростувати вище вказану недостовірну інформацію;

- визнати нанесення позивачу відповідачем порушення його немайнових прав моральної шкоди;

- стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12 травня 2025 р. відповідачем в особі його представника за ордером адвоката Тукала Володимира Івановича була розвосюджена шляхом надіслання заяви до Шевченківського районного суду м. Полтави по справі № 554/5583/24 недостовірна інформація наступного змісту: «раніше розроблені позивачем фальсифіковані документи БТІ та нотаріату» в наступному контексті: «До претензії позивачем надано, що заслуговує на увагу, раніше розроблені позивачем фальсифіковані документи БТІ та нотаріату, а саме: самовільно розроблені у ксерокопіях частини документів ніби то від нотаріату, які були приклеєні до копій частин інших документів БТІ, а саме: до ксерокопії нотаріального запиту проклеєно реєстраційну частину свідоцтва про право власності на нерухоме майно, одним із власників якого є позивач, тобто на квартиру АДРЕСА_1 ».

21.01.1997 р. позивач отримав в УЖКГ Полтавського міськвиконкому свідоцтво про право власності на житло. Службова особа УЖКГ Полтавського міськвиконкому повідомила йому про необхідність зареєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна і направила його до відповідача за отриманням цієї послуги. В той же день він відвідав кабінет відповідача і замовив послугу реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. В той же день послугу відповідачем було виконано, що підтверджується записом на звороті свідоцтва та завірено підписом керівника відповідача і печаткою. Дані про реєстрацію записані у реєстрову книгу за № 116-16081.

08.02.2024 р. позивач звернувся до відповідача із запитом від нотаріуса щодо підтвердження факту реєстрації права власності на належну частку квартири за його померлою матір`ю, тобто відповідач мав надати йому довідку про наявність зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна, інакше кажучи підтвердити факт надання йому послуги реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, яку відповідач виконав 21.01.1997 р. Таке підтвердження у формі довідки є однією із чисельних послуг, які відповідач пропонує споживачам у відкритому доступі зокрема на своєму сайті. Службовій особі відповідача на прийманні замовлень він повідомив мету його звернення і надав всі необхідні документи в оригіналах. Але службова особа відповідача вимагала від нього замовлення додаткової послуги виклику техніка до квартири і виготовлення нового технічного паспорту на квартиру. Він вже має від відповідача технічний паспорт на квартиру і не потребує нового тим більше, що ця послуга дуже дорого коштує. Він пояснив це службовій особі відповідача, але вона заявила, що відмовляється виконати послугу надання йому довідки без замовлення послуги виготовлення нового технічного паспорту.

13.02.2024 р. позивач направив до відповідача письмову претензію, де вимагав надати йому роз`яснення на підставі якого нормативного акту йому нав`язують непотрібні йому платні послуги. 12.05.2025 р. він через свій електронний кабінет в системі «електронний суд» отримав від відповідача заяву, яку він направив до суду по справі № 554/5583/24, де була розміщена вище вказана інформація. Вище вказана інформація є недостовірною з наступних міркувань: по-перше, відповідач отримав не документи, а їх ксерокопії; по-друге, ксерокопії не фальсифіковані, а відповідають за змістом і формою оригіналам; по-третє, ксерокопії не є документами БТІ. На свідоцтві про право власності на квартиру (на зворотній стороні) стоїть лише штамп БТІ з відміткою про внесення відомостей про реєстрацію у книгу записів. Саме свідоцтво видано йому виконавчим органом місцевої влади. Відповідач фактично в стверджувальній формі звинуватив його у фальсифікації документів. Це звинувачення він направив до суду. Звинувачення його у спроможності фальсифікувати документи принижує його честь та гідність. А звинувачення його у рамках цивільного провадження № 554/5583/24 наносить шкоду його діловій репутації, оскільки у цій справі він позивач. Відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору не вживалися.

Розрахунок суми відшкодування моральної шкоди з мотивацією: моральна шкода полягає у моральних стражданнях. Переживання ним негативних емоцій (відчуття несправедливості, відчуття приниження, розпач, сум`яття, лють, тривога, занепокоєння) створює обсяг моральної шкоди розмір компенсації якої він оцінює в 100000 грн. Станом на сьогодні методики для вирахування розміру завданої моральної шкоди чинним законодавством не передбачено. Отже кожна особа вираховує розмір завданої моральної шкоди та розмір її компенсації за власною методикою.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Тімошенко Н.В.

Ухвалою суду від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

26.05.2025 року третя особа ОСОБА_2 подав заяву про відвід судді Тімошенко Н.В.

Ухвалою суду від 13 червня 2025 року заяву задоволено, справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Сініцина Е.М.

17.06.2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року заяву задоволено та передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М.

01.09.2025 року позивач подав клопотання про долучення доказів по справі.

12.09.2025 року від відповідача надійшов відзив по справі в обґрунтуванні якого вказував, що підприємство заперечує позовні вимоги із огляду на використання позивачем права звернення до суду із позовом, за умов коли немає фактів, які підтверджують спірні правовідносини між позивачем та відповідачем, немає фактів протиправної поведінки відповідача.

Позивач, зокрема, звернувся до суду зазначаючи фактом нанесення йому моральної шкоди поданий відповідачем процесуальний документ в іншому судовому провадженні між цими сторонами.

Важливим для вирішення спору у поточній справі є той факт, що подана заява задоволена судом як законна, докази прийняті і залучені до справи, а в прийнятті поданих позивачем додаткових позовних вимог суд відмовив.

Таким чином законність вказаного факту судом надана ухвалою від 14.08.2025р.

Заява між іншим була обґрунтована тим, що позивач здійснив компіляцію із копій нотаріального вихідного документу із документом який розроблявся раніше підприємством БТІ та подав для вирішення до підприємства із претензією до підприємства, не будучи при цьому у правовідносинах оформлених договором із підприємством.

Позивач, не будучи нотаріусом звернувся до підприємства відповідача із компіляцією, шляхом склеювання копії частини тексту нотаріального документу із копією частини тексту документу раніше розробленого підприємством БТІ. Висунув необґрунтовані вимоги у претензії. Позивач отримав відповідь із пропозицією щодо дій відповідно до законодавства України.

Просили в позові відмовити повністю за безпідставністю.

30 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди вказував, що 12 травня 2025 р відповідачем в особі його представника за ордером адвоката Тукала Володимира Івановича була розвосюджена шляхом надіслання заяви до Шевченківського районного суду м. Полтави по справі № 554/5583/24 недостовірна інформація наступного змісту: «раніше розроблені позивачем фальсифіковані документи БТІ та нотаріату» в наступному контексті: «До претензії позивачем надано, що заслуговує на увагу, раніше розроблені позивачем фальсифіковані документи БТІ та нотаріату, а саме: самовільно розроблені у ксерокопіях частини документів ніби то від нотаріату які були приклеєні до копій частин інших документів БТІ, а саме: до ксерокопії нотаріального запиту проклеєно реєстраційну частину свідоцтва про право власності на нерухоме майно, одним із власників якого є позивач, тобто на квартиру АДРЕСА_1 ».

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України та статті 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до вимог ст.ст.275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися з позовом про захист її гідності та честі.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1(надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму ВСУ юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, відповідно до вимог п.19 постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі Лінгенса (12/1984/84/131) зазначається, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Відповідно до пункту 21 постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті(у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорті чи будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що позивач звернувся до підприємства із компіляцією, шляхом склеювання копії частини тесту нотаріального документу із копією частини тексту документу раніше розробленого підприємством БТІ. Висунув вимоги у претензії. Позивач отримав відповідь із пропозицією щодо дій відповідно до законодавства України. Це було використано в судовому засідання суду по іншій цивільній справі.

Указані висловлювання не носять характеру образ (хоча суд вже дав оцінку даному документу), а є критичними стосовно причетного до цієі? обставини людини позивача у іншій цивільній справі та є вираженням поглядів відповідача на вказані подіі?.

Разом із тим, слід зазначити, що у частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист честі, гідністі і ділової репутації є безпідставними.

Щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 100000 гривень, суд дійшов наступних висновків.

Положенням ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі № К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Враховуючи вищевикладені норми права, всі обставини даної справи, суд ухвалив відмовити у задоволенні стягнення моральної шкоди.

Як визначено ч.1 та 2ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності з ч.1ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .

Згідно ч.ч.1 та 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог, то не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до п.6 ч.1ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові на позивача.

Отже, оскільки позивачу в позові відмовлено, а тому понесені ним судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.13,19,42,81,141,263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до приватного підприємства Полтавське Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Приватне підприємство Полтавське Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», адреса: 36014, м. Полтава, пров. Романа Шухевича, 4, ;

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 ,

РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.М.Бугрій