ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9044/25 Справа № 204/6036/24 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування.

10 червня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла заява представника позивачів за первісним та відповідачів за зустрічним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мальцева В.П., про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яка передана судді працівниками апарату суду, в перший день після виходу з відпустки 23 червня 2025 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, а оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково, а позовні вимоги останньої до його довірителів залишені без задоволення, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останніми витрати на правову допомогу у розмірі 98 400 гривень.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року залишено без задоволення заяву про ухвалення додаткового рішення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просили суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву та стягнути понесені останніми витрати на правову допомогу у розмірі 98 400 гривень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 28.07.2025 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді Свистунової О.В., суддів учасників колегії: Макарова М.О., Єлізаренко І.А.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2025 року №2941 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 з посади судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 17.11.2025 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді Свистунової О.В., суддів учасників колегії: Макарова М.О., Пищиди М.М.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що 19 травня 2025 року у вказаній справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова В.О., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, задоволено частково. Встановлено той факт, що ОСОБА_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено той факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

10 червня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла заява представника позивачів за первісним та відповідачів за зустрічним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мальцева В.П., про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яка передана судді працівниками апарату суду, в перший день після виходу з відпустки 23 червня 2025 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, а оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково, а позовні вимоги останньої до його довірителів залишені без задоволення, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню понесенні останніми витрати на правову допомогу у розмірі 98 400 гривень.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.

Нормою ч. 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даній справі на підставі ордерів на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1295508 та АЕ № 1295509 (а. с. 40, 41) надавав адвокат Мальцев Вадим Петрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 21/1269 від 28 листопада 2017 року).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Мальцевим В.П. надано акти прийому-передачі юридичних послуг за договором про надання правової допомоги до вищевказаного договору на загальну суму 98 400 гривень та виписку по картковому рахунку про зарахування коштів (том 2, а. с. 155-157).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зважаючи на наступне.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Верховний Суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Встановлено, що у первісній редакції позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Мальцевим В. було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі у розмірі 12 000 гривень, після усунення недоліків 25 000 гривень, а в даній заяві 98 400 гривень, які останній прохав стягнути із ОСОБА_3 у зв`язку із частковим задоволенням первісних позовних вимог та відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Як вбачається наданого адвокатом Мальцевим В.П. акту виконаних робіт, у ньому відсутні дані про витрачений час адвокатом час (у годинах) та вартість години роботи за конкретну послугу.

До переліку наданих послуг включені роботи, які або не відносяться до розгляду даної справи (адвокатські запити, виїзд до нотаріуса), або які не були необхідними в даній справі (мирова угода).

Крім того, не конкретизовано перелік послуг, які входили у здійснення супроводження судової справи до моменту ухвалення рішення.

Також, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається із рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 19 травня 2025 року, підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 стало те, що у даному випадку відмова нотаріуса їй у видачі свідоцтва про право на спадщину є тимчасовою перешкодою, зумовленою накладенням арешту на майно (за ухвалою суду у даній справі), при цьому право ОСОБА_3 на частину спадщину не заперечується і свідоцтво може бути отримане нею після скасування такого арешту, така перешкода не є безумовною, а відтак звернення із даним позовом є передчасним.

Таким чином, що позов ОСОБА_3 був відхилений з процесуальних підстав, а не через відсутність матеріального права або наявність спору між сторонами, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покладення на неї повної суми витрат на правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є безпідставним,

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що предмет спору є тотожним з первісним позовом, а заяви по суті аналогічного змісту.

Також, колегія суддів враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судом задоволено частково, шляхом встановлення їх факту рідства з померлою та визнання за кожним з них права власності на спірну квартиру по частці спірної квартири, як того і просила ОСОБА_3 , а не по 1/3 частки, як того просили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 не заперечувала ані вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту їх рідства з померлою, а ні їх права на частку у спадщині, а лише щодо її розміру, відповідно до вимог чинного законодавства, погоджуючись на частку кожному з них.

Більш того, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо встановлення факту їх рідства з померлою були підтверджені саме ОСОБА_3 , і саме її свідчення стали головним переконанням для суду при задоволенні цих вимог в повному обсязі.

Також, колегія суддів враховує посилання суду першої інстанції, що під час розгляду даної справи у судовому засіданні судом зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були підтверджені адвокатом Мальцевим В.П., було встановлено, що вони разом звернулися до адвоката Мальцева В.П. з питанням спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , і що саме останній роз`яснив їм порядок її оформлення, вказавши, що кожен із них має право на 1/3 частку, тоді як законом ОСОБА_3 має право на частку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які спадкують за правом представлення ( частку, яку б за життя успадкував їх батько) порівну по частині, що власне і лягло в основу їхніх вимог у даній справі та стало причиною спору.

Дані твердженні стороною позивачів у апеляційній скарзі спростовано не було.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, співмірність та пропорційність заявлених позивачами витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, ураховуючи те, що справа розглядалася судом в порядку загального позовного провадження, приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були задоволені лише частково (на замість 1/3 частки кожному), а їхнє право на спадкування за правом представлення та факт родинних відносин з померлою особою не були предметом активного заперечення з боку ОСОБА_3 , а навпаки, її свідчення стали головним переконанням для суду при задоволенні цієї частини вимог у повному обсязі; зважаючи на те, що зустрічний позов ОСОБА_3 було залишено без задоволення виключно з підстав його передчасності, а не через відсутність матеріального права, беручи до уваги те, що акт наданих послуг з правової допомоги адвоката Мальцева В.П. не містить даних про витрачений час, вартість години роботи, а також зважаючи на те, що саме консультація адвоката Мальцева В.П. сторін фактично спровокувала даний спір, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт понесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 98 400 гривень документально ними не підтверджений у належний спосіб, не є об`єктивно необхідним та співмірним принципам розумності, пропорційності та справедливості, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 листопада 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров