Справа № 541/2545/25
Провадження № 2-п/541/25/2025
У Х В А Л А

іменем України

24 листопада 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в:

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №819132970 від 16.03.2024 у розмірі 38106 грн. 30 коп. та судові витрати, а саме, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, а всього - 9422 грн. 40 коп.

03.11.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вище вказаного заочного рішення. Дану заяву мотивував тим, що судове рішення ухвалене за його відсутності, він не була обізнаний про час і місце розгляду справи, не брав участь у розгляді справи. Поданий позов відповідач не визнав, зазначив, що на час укладення договору факторингу №28/1118-1 від 28.11.2018 року у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги за кредитним договором №819132970 від 16.03.2024. Просив переглянути заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року по справі №541/2545/25 Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Скасувати заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

06.11.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача надав заяву, в якій просив заяву про перегляд заочного рішення залишити без розгляду, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін, з підстав вказаних в заяві (а.с. 128-135).

24.11.2025 та 25.11.2025 від відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, провадження у справі закрити з підстав викладених у відзиві. Також подав заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн. Розгляд заяви провести без його участі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Неявка сторін, у відповідності до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд приходить до наступного.

При розгляді заяви судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що 13.10.2025 року Миргородським міськрайогнним судом Полтавської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фнансова компанія «ЕЙС» позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №819132970 від 16.03.2024 у розмірі 38106 грн. 30 коп. та судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, а всього 9422 грн. 40 коп.

Відповідачу направлялися на його адресу реєстрації копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками, а також судові повістки.

У матеріалах справи містяться конверти, адресовані ОСОБА_1 на його адресу реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , які повернулися до суду із відміткою поштової служби: «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач про судові засідання неодноразово повідомлявся через оголошення, розмішені на сайті «Судова влада», що відповідає вимогам ч. 12 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження 61-185св23.

Згідно зі статтею 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

В контексті даної статті наявність однієї з підстав, зазначених у частині 1 статті 288 ЦПК України, не спричиняє скасування заочного рішення. Лише у своїй сукупності названі обставини спричиняють скасування заочного рішення. Наявність лише однієї з них не приносить відповідачеві позитивного результату, внаслідок чого він зберігає можливість оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах державу часників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що у заяві відсутні посилання на докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті.

Як слідує з матеріалів справи, повідомлення про виклик до суду сторін здійснювалися у спосіб, визначений процесуальним законом.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідачки слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 284, 287 ЦПК України суд -

У х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. М. Дністрян