Номер провадження: 22-ц/813/4793/25
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

встановив:

У липні 2021 року ДП «СК-Сервіс» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року в сумі 26787,14 грн, судовий збір в сумі 2270 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно акту приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року позивач прийняв на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний житловий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює його утримання і надання комунальних послуг.

Відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_2 , що розташована у вказаному вище будинку.

25 листопада 2008 року між сторонами укладено договори про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій №К-156/189 та про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №Т-156-189.

За період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року сума заборгованості за спожиті відповідачкою послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року складає 26787,14 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року вказаний вище позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року в сумі 26787,14 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року. Відмовлено у задоволенні заяви про перегляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року вказаний вище позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року в сумі 26787,14 грн, судовий збір за подання позову в розмірі 2270 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не є вмотивованим та обґрунтованим, оскільки судом не наведено мотиви прийняття одних доказів та відхилення інших.

Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що позивач за допомогою належних та допустимих доказів не довів обставини, якими обґрунтовується позов. При цьому зазначає, що за період з 10 липня 2021 року по 12 січня 2022 року нею сплачено на користь позивача грошові кошти, розмір яких перевищує суму заявлених позовних вимог, оскільки за вказаний період виставлено рахунки на суму 22495,04 грн, тоді як згідно банківських документів скаржницею сплачено 45202,19 грн, тобто переплата становить 22707,15 грн, окрім цього, 15 грудня 2020 року нею було сплачено 1785,23 грн, а 08 квітня 2021 року 5838,10 грн, а загалом 7623,33 грн. Ці грошові кошти позивачем не були враховані.

Крім того, позивач нарахував заборгованість за опалення з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року на загальну суму 11732,78 грн, однак у цей час опалення до квартири відповідачки не надавалося, оскільки з 2018 року позивач відключив квартиру відповідачки від теплопостачання, а з 09 листопада 2021 року опломбував вентиль, проте не зважаючи на її зауваження щодо відсутності надання послуг з теплопостачання, позивач продовжує нараховувати заборгованість за надання таких послуг.

Скаржниця посилається також і на те, що у неї було викрадено зовнішній блок кондиціонера та завдано збитки на суму більше 13200 доларів США, втім не зважаючи на численні завірення адміністрації про перерахунок за послугу охорони, до цього часу такий перерахунок не проведено.

Як на самостійну (окрему) підставу для задоволення апеляційних вимог скаржниця посилається на відсутність у позивача договору та рішень щодо управління багатоквартирним будинком зборами співвласників.

Крім того, у порядку виконання рішення суду державною виконавчою службою стягнуто з неї стягнуто на користь позивача 8682,62 грн.

Зазначає також і про те, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні особа звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати заборгованості за комунальні послуги, оскільки війна є форс-мажорною обставиною.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу скаржниця вказує, що оплата послуг адвоката за підготовку позову у розмірі 3000 грн не є співмірною із часом та обсягом виконаної роботи, який також не підтверджено.

На вказану апеляційну скаргу ДП «СК-Сервіс» подало відзив, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року повернуто позивачу.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (26787,14 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (90840 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею кваритири АДРЕСА_3 .

Згідно акту приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року ДП «СК-Сервіс» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

25 листопада 2008 року між сторонами укладено договір №К-156/189 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором (пункт 1.1) (а.с. 18-20).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються у безготівковій формі. Плата здійснюється на поточний рахунок виконавця, зазначений у цьому договорі (п.п. 2.1-2.3).

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки (пункт 3.2.1).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє безстроково (пункт 7.1).

Також листопада 2008 року між сторонами укладено договір №I-156/189 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за умовами якого виконавець зобов`язується надати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1) (а.с. 21-23).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються у безготівковій формі. Плата здійснюється на поточний рахунок виконавця, зазначений у цьому договорі (п.п. 2.1-2.3).

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки (пункт 3.2.1).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє безстроково (пункт 7.1).

З розрахунку заборгованості убачається, що за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року відповідачці нараховано заборгованість за:

-грудень 2020 року у розмірі 4250,59 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 585,29 грн, (частково сплачено) (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 418,56 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 3246,74 грн;

-січень 2021 року у розмірі 5757,41 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 2078,07 грн, (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 718,31 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 2450,62 грн, холодна вода 510,41 (17 куб.м. *30,024 грн);

-лютий 2021 року у розмірі 6605,95 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 2078,07 грн, (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 718,31 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 3389,23 грн, холодна вода 420,34 грн (14 куб.м. *30,024 грн);

-березень 2021 року у розмірі 4486,15 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 2078,07 грн, (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 718,31 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 1329,48 грн, холодна вода 360,29 грн (12 куб.м. *30,024 грн);

-квітень 2021 року у розмірі 3308,73 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 2078,07 грн, (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 718,31 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 182,09 грн, холодна вода 300,24 грн (10 куб.м. *30,024 грн);

-травень 2021 року у розмірі 2378,31 грн, яка складається з: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 2078,07 грн, (14,06 грн*147,8 кв.м.); послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу): 718,31 грн (частково сплачено) (4,86 грн*147,8 кв.м.); фактично спожите тепло 182,09 грн, холодна вода 300,24 грн (10 куб.м. *30,024 грн).

Всього начислено: 26787,14 грн з яких: послуги з утримання будинку та прибудинкової території 10975,64 грн; фактично спожите тепло за 2020 рік 3246,74 грн, 2021 рік 7351,42 грн; послуги централізованого опалення (з урахуванням умовно постійної частини тарифу) 3291,80 грн; холодна вода (64 куб. м*30,024 грн) 1921,54 грн (а.с. 12-13).

З документів, долучених відповідачкою до заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року убачається, що

ОСОБА_1 , за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , склала акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг від 02 березня 2020 року, який стосується припинення гарячого водопостачання за період з 23 серпня 2018 року по 02 березня 2020 року (а.с. 52), відомості щодо підписання цього документа представником позивача відсутні. Також матеріали справи містять заяву відповідачки від 19 листопада 2021 року у якій повідомляла про відключення їй теплопостачання з 09 листопада 2021 року (а.с. 53), та заяву від 15 листопада 2021 року у якій просила надати інформацію, яка, серед іншого стосується спожитих нею комунальних послуг (а.с. 54).

Задовольняючи позовні вимоги ДП «СК-Сервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено підстави позову належними доказами, що містяться у справі, а долучені відповідачкою до заяви про перегляд заочного рішення суду документи, свідчать лише про її незгоду зі встановленими тарифами за комунальні послуги, а не те, що такі послуги не надавалися взагалі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що доказами, що містяться у справі підтверджується факт понесення позивачем витрати на послуги адвоката у розмірі 3000 грн, які є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частиною першою статті 611 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктами 1,6, 9 частини першої статті 7 Закону споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг;складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт.

Відповідно до пунктів 1,5 частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 01 травня 2022 року (далі - Правила N 630).

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил).

Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки (пункт 30 Правил N 630).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19)).

Відповідачка є власницею вказаної вище квартири АДРЕСА_2 , у якій проживала у період з 01 грудня 2020 по 31 травня 2021 року, що нею не заперечується, а також, що у період нарахованої позивачем заборгованості, останнім фактично надавалися відповідачці послуги з утримання будинку.

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання зі сплати за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем становить 26787,14 грн.

Відповідачкою усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком вказаний вище розрахунок заборгованості не спростовано, власний контррозрахунок суду не надано.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржниці на відсутність у позивача договору та рішень щодо управління багатоквартирним будинком зборами співвласників, як такі, що спростовуються матеріалами справи з яких убачається, що комунальні послуги надавалися позивачем на підставі договорів №К-156/189 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 25 листопада 2008 року та договору № I-156/189 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 25 листопада 2008 року. Факт перебування вказаного вище будинку на балансі ДП «СК-Сервіс» підтверджується актом приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року.

Твердження скаржниці стосовно невмотивованості та необґрунтованості оскаржуваного рішення суду є безпідставними, оскільки ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, навів мотиви, з яких виходив вирішуючи цю справу.

Доводи скаржниці щодо введення в державі воєнного стану та факт війни, як форс-мажорної обставини, є необґрунтованими, оскільки заборгованість зі сплати комунальних послуг (з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року), виникла до виникнення вказаних обставин (24 лютого 2022 року), з якими скаржниця помилково пов`язує можливість звільнення її від цивільної відповідальності.

Посилання скаржниці в якості доводів апеляційної скарги на незадовільний стан її здоров`я та необхідності лікування, а також на обставини щодо викрадення у неї зовнішнього блоку кондиціонера, не стосуються предмету вказаного вище позову ДП «СК-Сервіс».

Часткове стягнення державною виконавчою службою зі скаржниці грошових коштів у порядку виконання рішення суду не впливає на правильність вирішення судом цієї справи, та входить до кола питань, які вирішуються у порядку виконання судового рішення, яке наразі не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується доказів, долучених скаржницею до апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмови в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

-докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

-докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;

-суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

-суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);

-наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі N 646/857/18 (провадження N 61-5330св24).

Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі N 903/1030/19 (провадження N 12-4гс21), від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19 (провадження N 12-12гс21); постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі N 521/574/22 (провадження N 61-9422св22), від 08 листопада 2023 року у справі N 140/1322/22).

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подано до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі під час обговорення заявленого клопотання (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі N 369/7772/15-ц).

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року. Визначено відповідачці 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати до суду відзив позовну заяву за який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо надати суду), що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 72-73).

Копію зазначеної вище ухвали відповідачка отримала особисто 11 лютого 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.76).

Водночас, відповідачка не реалізувала право на подання відзиву на позовну заяву, докази в обґрунтування заперечень проти позову не подавала.

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо неможливості подання відповідачкою цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому враховуючи наведене вище, керуючись засадами змагальності та рівності сторін, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для прийняття нових доказів, доданих скаржницею до апеляційної скарги, з вказаних вище підстав.

Крім цього, колегія суддів зауважує про таке.

Як на підставу для скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову ДП «СК-Сервіс», в апеляційній скарзі скаржниця посилається на те, що позивач нарахував заборгованість за опалення з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року на загальну суму 11732,78 грн, однак у цей час опалення до її квартири не надавалося, оскільки з 2018 року позивач відключив належну їй квартиру від теплопостачання, а з 09 листопада 2021 року опломбував вентиль, проте не зважаючи на її зауваження щодо відсутності надання послуг з теплопостачання, позивач продовжує нараховувати заборгованість за надання таких послуг.

З документів, долучених відповідачкою до заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року убачається, що

вона зверталася до позивача із заявою від 19 листопада 2021 року у якій повідомляла про те, що належна їй квартира відключена від теплопостачання з 09 листопада 2021 року, однак відомостей про те, що теплопостачання до цієї квартири не здійснювалося у період виникнення заборгованості, тобто з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року, вказана вище заява не містить (а.с. 53).

Акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг від 02 березня 2020 року, що також долучений до вказаної вище заяви, не стосується предмету доказування у цій справі, оскільки викладені у неї обставини стосуються періоду часу з 23 серпня 2018 року по 02 березня 2020 року, тобто не входять до періоду за який виникла заборгованість зі сплати комунальних послуг (а.с. 52).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, перевіряючи доводи відповідачки про неспівмірність витрат на правничу допомогу, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів зважає на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 03 вересня 2019 року між адвокатом

ОСОБА_5 та ДП «СК-Сервіс» укладено договір про надання правової допомоги за умовами якого виконавець надає замовнику послуги з надання правової допомоги під час підготовки і ведення справ в суді (а.с. 26-27).

Цей договір вступає в дію з дня його підписання двома сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Після закінчення строку, зазначеного в п.7.1 цей договір буде застосовуватися у майбутньому, якщо замовник та виконавець не повідомлять письмового один одного про бажання припинить його дію не пізніше, а ніж за один місяць до закінчення строку договору (п.п. 7.1, 7.2).

02 липня 2021 року сторонами укладено додаткову угоду за умовами якої виконавець надає замовнику послуги правничої допомоги, а саме: підготовка та складення позовної заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року; складення позовної заяви для подання в суді, підбір та підготовка додатків до позову. За вказану послуг, замовник сплачує виконавцю 3000 грн (а.с. 39).

З акту виконаних робіт убачається, що адвокатом Савицькою О.М. були надані позивачу такі послуги: вивчення та аналіз питання про правові підстави та можливості стягнення заборгованості, вартістю 1500 грн; підбір документів, яким обґрунтовуються позовні вимоги, вартістю 500 грн; складення позовної заяви, вартістю 500 грн; належне оформлення позову з додатками для подання до суду, вартістю 500 грн.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржниця.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький