Провадження №2/524/2861/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_3 ) 1154477,00 грн, витрачених на ремонт та невід`ємні поліпшення квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та автомобіль «Lincoln MKX», об`єм двигуна 3726 см куб., 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ; визнати за нею право власності на автомобіль «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на її користь 521090,50 грн, а також понесені судові витрати.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі з 06 липня 2012 року до 18 березня 2024 року, у період якого за спільні сімейні кошти зробили ремонт у квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які фактично з`єднані між собою та на праві власності належать ОСОБА_3 . За висновком судового експерта Маківського М. В. № 58-24 від 11 вересня 2024 року ринкова вартість зазначеного об`єкта нерухомості становить 493662,00 грн, а вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у цьому домоволодінні за період із липня 2012 року до лютого 2024 року становить 1154477,00 грн. За доводами позивача, оскільки квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є особистою власністю відповідача, а витрати на ремонт та невід`ємні поліпшення цих об`єктів нерухомості здійснено у період зареєстрованого шлюбу, то такі витрати є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, які підлягають рівному поділу між сторонами, ідеальні частки яких становлять 577238,50 грн. Окрім того, позивач зазначає, що оскільки за попередньою спільною домовленістю сторін вона користувалася автомобілем «Kia Sportage», а відповідач автомобілем «Lincoln MKX», тому справедливим буде визнати за нею право власності на автомобіль «Kia Sportage», залишивши у володінні відповідача автомобіль «Lincoln MKX», вартість яких за висновком судового експерта Сумцова С. С. № 45 від 08 квітня 2024 року становить 1055100,00 грн та 942804,01 грн відповідно.

Розраховуючи суму коштів, яка, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача на її користь, остання виходить із того, що: ідеальна частка кожного з подружжя, витрачена на ремонт та невід`ємні поліпшення належного відповідачу на праві власності домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , становить 577238,50 грн; загальна вартість обох автомобілів становить 1997904,01 грн, отже частка кожного з подружжя 998952,00 грн; відхилення від ідеальної частки становить 56148,00 грн.

Ухвалою від 15 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання у справі, яке ухвалою від 15 квітня 2025 року закрив та призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 16 жовтня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, наклав арешт на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , та арешт на автомобілі «Kia Sportage», обєм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, НЗ « НОМЕР_1 », VIN номер НОМЕР_2 , «Lincoln MKX», обєм двигуна 3726 см куб., 2018 року випуску, НЗ « НОМЕР_3 », VIN номер НОМЕР_4 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 16 жовтня 2024 року в частині накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 скасовано; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 відмовлено; в іншій частині ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 16 жовтня 2024 року залишено без змін.

Ухвалами від 13 січня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука задовольнив клопотання представника позивача та витребував від ТСЦ МВС № 5342 інформацію про державні номерні знаки та VIN номери, які присвоєні автомобілям, зареєстрованим за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з допущеною помилкою при зазначенні VIN номеру суд ухвалою від 10 березня 2025 року за клопотанням представника позивача повторно витребував від СЦ МВС № 5342 вищевказану інформацію.

На виконання ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 13 березня 2025 року ТСЦ 5342 повідомило, що відповідно до підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 03 квітня 2025 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані транспортні засоби: «Kia Sportage», 2023 року випуску, НЗ « НОМЕР_1 », VIN номер НОМЕР_2 ; «Lincoln MKX», 2018 року випуску, НЗ « НОМЕР_3 », VIN номер НОМЕР_4 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався; своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався; причини неявки суду не повідомив.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить із того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Одна з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Про обізнаність відповідача щодо розгляду цієї справи в суді свідчить його заява від 14 листопада 2024 року про відкладення підготовчого засідання, а також оскарження ним до апеляційного суду ухвали суду про забезпечення позову у цій справі.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 20 травня 2025 року представник позивача підтримав клопотання про виклик свідків, яке суд задовольнив протокольною ухвалою; також просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд установив, що рішенням від 18 березня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука розірвав шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 12).

Відповідно до інформації з підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 03 квітня 2025 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані транспортні засоби: з 31 березня 2023 року «Kia Sportage», 2023 року випуску, НЗ « НОМЕР_1 », VIN номер НОМЕР_2 ; з 19 серпня 2022 року «Lincoln MKX», 2018 року випуску, НЗ « НОМЕР_3 », VIN номер НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 19 листопада 2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, та квартири за адресою: АДРЕСА_6 на підставі договору дарування квартири № 415, виданого 03 червня 2022 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Дощенко О. В. (а. с. 13, 14).

Відповідно до висновку судового експерта Маківського Миколи Володимировича № 58-24 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_3 , складеного 11 вересня 2024 року, ринкова вартість зазначеного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_5 , станом на час проведення дослідження становить 493662,00 грн. Вартість невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельних робіт), виконаних у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_3 за період із липня 2012 року по лютий 2024 року включно становить 1154477,00 грн (а. с. 16-61).

До висновку додано локальний кошторис на ремонтно-будівельні роботи, виконані в домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_3 , відомість ресурсів до цього локального кошторису, а також фототаблиці.

За висновком судового експерта Сумцова Сергія Станіславовича № 45 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, складеного 08 квітня 2024 року, вартість автомобіля «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см3, 2023 року випуску, яка визначена без його огляду, станом на теперішній час, складає 1055100,00 грн, вартість автомобіля «Lincoln MKX», об`єм двигуна 3726 см3, 2018 року випуску, яка визначена без його огляду, станом на теперішній час, складає 942804,01 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила, що має товариські стосунки з позивачем, з родиною якої була знайома з 1996 року з моменту їх одруження з відповідачем. Відвідувала їх приблизно раз на місяць, у зв`язку з чим бачила незадовільний стан їхнього будинку станом на 2012 рік, а також наслідки його поліпшення, здійснені спільними зусиллями подружжя упродовж спільного проживання, зокрема: у вигляді внутрішніх робіт, облаштування підлоги, стін, кухні, плитки, другої половини будинку, а також прибудови до будинку, зовнішнього облицювання будинку сайдингом.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що спілкувалися з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сім`ями з 2009 року, товаришували, спілкувалися майже кожного дня.

ОСОБА_5 , зокрема, розповів, що до 2012 року умови проживання у домоволодінні були незадовільними, зокрема, стара дерев`яна підлога, замість дверей ковдри, мінімальний набір меблів (шафа, холодильник, умивальник); вже після шлюбу сторони почали робити ремонтні роботи, спочатку внутрішні, а потім зовнішні, у тому числі дах у 2015 році, навіс, електронні ворота, оздоблення плиткою, ремонт у сараї. У 2022 році відповідач викупив другу половину будинку у брата, в якій також почали проводити внутрішні роботи та перекрили дах. Однак, ОСОБА_3 почав агресивно відноситися до ОСОБА_1 , після їх розлучення припинив спілкування з ним, а напередодні судового засіданні погрожував у разі надання ним свідчень у якості свідка у цій справі.

ОСОБА_6 надала суду пояснення, аналогічні за змістом, додатково зазначила, що оскільки їх родина у цей період також здійснювала ремонт оселі, то вони із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 радилися щодо цього процесу, купували разом деякі меблі. Зокрема зазначила, що у домоволодінні сторін було здійснено ремонтні роботи у ванній кімнаті, встановлено душову кабіну, підлогу з підігрівом, а також меблі, замінено унітаз, електрику, батареї.

Викликаний за заявою позивача експерт ОСОБА_7 , відповідаючи на запитання представника позивача повідомив, що у домоволодінні, яке було об`єктом його експертного дослідження, було здійснено саме ремонтно-будівельні роботи, перелічені ним у його висновку, зокрема, заміна старого обладнання та оснащення житлового приміщення на нове; об`єкт дослідження відповідав даним технічного паспорту; змін цільового призначення не встановлено.

Представник позивача просив урахувати суд, що надані експертом пояснення цілком узгоджуються з показаннями свідків щодо періоду та об`єму проведених ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 . Окрім того, зауважив, що позивач постійно працювала та мала постійний дохід, що підтверджується наданими довідками про її доходи за 2013 2023 роки, у той час як відповідач на момент одруження вже був пенсіонером та офіційно не працював.

Так, із доданих позивачем довідок про доходи, виданих Комунальним некомерційним медичним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Кременчука» убачається, що дохід ОСОБА_1 за 2013 рік становить 13970,40 грн, за 2014 рік 28987,35 грн, за 2015 рік 35721,43 грн, за 2016 рік 42634,80 грн, за 2017 рік 64230,62, за 2018 рік 87582,14 грн, за 2019 рік 145270,55 грн, за 2020 рік 166126,59 грн, за 2021 рік 184809,56 грн, за 2022 рік 182583,88 грн, за 2023 рік 188596,93 грн (а.с. 77-78).

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, експерта, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У частині першій статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною другою статті 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Ураховуючи наявність рухомого майна (автомобілів), набутих сторонами під час шлюбу, які є неподільними речами, суд вважає необхідним поділити майно між учасниками справи та виділити у власність кожного окремі об`єкти рухомого майна. При цьому суд ураховує доводи позивача, які відповідач не спростував, щодо домовленості між сторонами до моменту виникнення конфлікту про користування транспортними засобами, а саме: позивач автомобілем «Kia Sportage», а відповідач автомобілем «Lincoln MKX».

Таким чином, необхідно виділити:

у приватну власність ОСОБА_1 , майно яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , а саме: автомобіль «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;

у приватну власність ОСОБА_3 , майно, яке зареєстровано на його ім`я, а саме: автомобіль марки «Lincoln MKX», об`єм двигуна 3726 см куб., 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Також, враховуючи, що за висновками експерта вартість автомобіля марки «Kia Sportage» становить 1055100,00 грн грн, а вартість автомобіля марки «Lincoln MKX» становить 942804,01 грн, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 різниця в сумі 56148,00 гривень.

При цьому суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20, про те, що рухоме та нерухоме майно, яке набуто сторонами за час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, ці речі є неподільними, тому підлягають поділу шляхом виділення у власність кожного окремі об`єкти рухомого та нерухомого майна.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20 (пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36).

Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)».

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.

Щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін 1154477,00 грн, витрачених на ремонт та невід`ємні поліпшення квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 суд виходить із наступного.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно зі статтею 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився за час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Системний аналіз положень статей 57, 60, 63, 6668, 70 СК України дає підстави для висновку, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилася у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, невласник, має право на відповідну частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 453/467/17, від 28 березня 2023 року у справі № 346/2857/21.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю сторін коштів, витрачених на ремонт та невід`ємні поліпшення домоволодіння, яке на праві власності належить відповідачу, позивач посилається на те, що проживаючи із липня 2012 року у цьому домоволодінні, вони разом витрачали спільні кошти на його ремонт для комфортного облаштування спільного життя.

За висновками експерта ОСОБА_7 вартість невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельних робіт), виконаних в домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_3 за період із липня 2012 року по лютий 2024 року включно становить 1154477,00 грн; за наданими в судовому засіданні поясненнями у цьому домоволодіння було проведено саме ремонтно-будівельні роботи, перелічені ним у його висновку, зокрема, заміна старого обладнання та оснащення житлового приміщення на нове, що узгоджуються з показаннями свідків щодо періоду та об`єму проведених ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому відповідач наведених обставин не спростував, доказів протилежного не надав.

Ураховуючи наведене, суд виходить із наявності понесених позивачем витрат на ремонтно-будівельні роботи у домоволодінні, яке на праві власності належить відповідачу. При цьому суд не вважає їх істотними для виникнення підстав для визнання цього об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, виходячи з викладеної вище правової позиції Верховного Суду, позивач має право на отримання грошової компенсації понесених нею затрат на зазначені ремонтно-будівельні роботи.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд ураховує надані позивачем висновки експерта ОСОБА_7 № 58-24 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_5 , 3, складеного 11 вересня 2024 року, за якими вартість невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельних робіт), виконаних у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_3 за період із липня 2012 року по лютий 2024 року включно становить 1154477,00 грн.

Зазначений позивачем розмір грошової компенсації відповідач не спростував, власний розрахунок суду не надав.

При цьому суд вважає за необхідне зменшити належну до компенсації суму на 56148,00 грн, як різницю у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки у праві власності на транспортні засоби.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

На виконання вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 9084,00 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 15, 16, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та автомобіль «Lincoln MKX», об`єм двигуна 3726 см куб., 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Провести поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 до ОСОБА_3 наступним чином:

Виділити у приватну власність ОСОБА_1 автомобіль «Kia Sportage», об`єм двигуна 1598 см куб., 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Виділити у приватну власність ОСОБА_3 автомобіль «Lincoln MKX», об`єм двигуна 3726 см куб., 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 521090 (п`ятсот двадцять одну тисячу дев`яносто) грн 50 коп. грошової компенсації понесених затрат на ремонтно-будівельні роботи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Т. М. Ковальчук