Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1168/24

Провадження №2/377/513/25

26 листопада 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Приліпко К.М., розглянувши в залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління ДПС у Київській області, третя особа Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - про зняття арешту з майна,

У С Т А Н О В И Л А :

24 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивача просить зняти арешт з майна, накладеного на підставі обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №9111357, зареєстровано: 01.10.2009 року 17:30:01 за № 9111357 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови № 13684961 від 07.07.2009 винесеної ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві за в/л № 1-29 від 25.11.2008 року Апеляційного суду м. Києва.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що позивачу на праві спільної часткової власності належить ? частка квартри АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстровано на підставі договору міни № 4498, виданого 05.06.1998 року приватним нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненко В.Д.

При зверненні до нотаріуса з метою здійснення відчуження майна позивачу стало відомо про наявність обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9111357, зареєстровано: 01.10.2009 17:30:01 за № 9111357 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови № 13684961 від 07.07.2009 винесеної ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві за в/л № 1-29 від 25.11.2008р Апеляційного суду м.Києва.

У відповіді Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначено, що обтяження № 9111357 зареєстроване 01.10.2009 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 13684961 від 07.07.2009, винесеної в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Апеляційного суду м.Києва № 1-29 від 02.06.2009, 18.03.2010 зазначене виконавче провадження завершене у зв`язку з відсутністю майна, яке можливо конфіскувати в дохід держави, та після закінчення трирічного терміну зберігання архівна справа знищена.

Таким чином, у зв`язку з тим, що виконавче провадження № 13684961 знищено більш ніж 10 років тому, у стягувача відсутні майнові претензії до боржника, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув, можна дійти до висновку про відсутність необхідності застосування такого арешту.

Таким чином, наявність арешту майна за умови відсутності виконавчого провадження в межах якого вони накладені та будь-якого іншого виконавчого провадження на забезпечення виконання рішення суду, безперечно порушують права Позивача щодо вільного розпорядження майном, передбачені ст.ст. 317, 319 ЦК України. Можливість розпорядження власним майном є одним із складових елементів права власності.

Ухвалою судді від 30.12.2024 року у відкритті провадження відмовлено.

Постановою Київського Апеляційного суду від 14.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, скасовано Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 30.12.2024 року.

27.08.2025 року справу №377/1168/24 повернуто до Славутицького міського суду Київської області для продовження розгляду судом першої інстанції.

01.09.2025 року суд відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України звернулась з запитом до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді № 1721312 відповідач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 з 17.06.2020 року.

Відповідно до відповіді № 1721294 позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована у АДРЕСА_2 з 19.06.1998 року.

Ухвалою від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам по справі роз`яснено, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Одночасно забовязано позивача направити відповідачам копії позовної заяви з додатками.

Позивачу, відповідачу та третім особам 03.09.2025 року надіслано копію ухвали суду від 01.09.2025 року про відкриття провадження.

Позивач отримала ухвалу про відкриття провадження в кабінеті «Електронного суду» що підтверджено довідками про доставку, також засобами поштового зв`язку 08.09.2025 року.

Відповідач ОСОБА_4 отримав ухвалу про відкриття провадження засобами поштового зв`язку 05.09.2025 року.

Відповідач Головного управління ДПС у Київській області, отримали ухвалу про відкриття провадження в кабінеті «Електронного суду» що підтверджено довідками про доставку, також засобами поштового зв`язку 09.09.2025 року.

Третя особа Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримали ухвалу про відкриття провадження в кабінеті «Електронного суду» що підтверджено довідками про доставку, також засобами поштового зв`язку 08.09.2025 року.

15.09.2025 року від позивача, на виконання вимог ухвали від 01.09.2025 року, до суду «Електронним судом» надійшло клопотання про долучення доказів направлення позовної заяви з додатками учасникам справи. Заяв, клопотань про розгляд справи в судовому засіданні не надходило.

16.09.2025 року від відповідача Головного управління ДПС у Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили що вони є не належним відповідачем по справі та повністю заперечують проти позовних вимог.

На 26.11.2025 року від сторін до суду, письмових заяв про розгляд справи у судовому засіданні не надходило.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України та ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 4 статті 55 Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Для визначення судом виду судочинства, підсудності, необхідно зазначити на підставі якого документу рішення чи вироку було накладено на майно позивача арешт, оскільки зняття арешту з майна можливе судом розглядатись в порядку цивільного судочинства, а також і кримінального, якщо арешт на майно було накладено в порядку кримінальної справи (вирок суду).

Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5 роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження та якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України (2012 року), то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

З матеріалів позову вбачається, що арешт на нерухоме майно накладений виконавчим листом виданого 25.11.2008 року Апеляційним судом м. Києва, тобто до набрання чинності КПК України 2012 року.

Отже, відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

До набрання чинності КПК України 2012 року передбачався порядок щодо скасування арешту на майно такий: на підставі постанови слідчого в порядку ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку ст. 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку ст. 234 КПК України 1960 року або судом в порядку виконання вироку в порядку ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України (нова редакція), а також ч.1 статті 15 ЦПК України (старої редакції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Порядок скасування арешту майна, накладеного в порядку кримінального судочинства, визначено у статті 174 КПК України, відповідно до положень якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, у разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.

Це узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду України, у справах, яка розглядалися про арешт на майно накладений за нормами КПК України 1960 року від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15ц, від 23.05.2018 у справі №569/4374/16ц.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 дійшла висновку, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Посилання позивача, на те, що арешт в межах кримінального провадження не є предметом розгляду по даній справі, оскільки постанову про накладення арешту було винесено державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження, нічім не підтверджено, так як виконавчий лист є похідним і виписаний на підставі вироку (рішення) Апеляційного суду м. Києва. В порушення вимог норм чинного законодавства України, позивачем не долучено (не зазначено у позовній заяві судове рішення (вирок), на підставі якого видано виконавчий лист, оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що виконавчий лист було видано Апеляційним судом м. Києва, з листа Печерського РВДВС у м.Києв вбачається, що виконавчий лист повернуто в Апеляційний суд м. Києва, при цьому зазначено номер виконавчого листа, у 2008-2009 роках номера виконавчих листів співпадали з номерами справ, кримінальні починались на «1», цивільні на «2», виконавчий лист виписаний на підставі вироку у кримінальній справі в Апеляційному суді м. Києва за номером 1-29/2008 року, тобто кримінальна справа. В даному випадку арешт на майно позивача накладено в кримінальному провадженні (справі), і питання про зняття арешту з майна позивача повинно розглядатись за правилами кримінального судочинства.

Стосовно підстав для скасування арешту, судом враховується, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Разом з цим, у справі відсутні належні докази того, що у провадженні перебувала кримінальна справа (кримінальне провадження), в рамках якої було накладено арешт, матеріали справи не містять доказів щодо правових підстав накладення відповідного арешту на майно позивача, тобто не надано процесуального документу прийнятого в межах КПК України, як і будь-якої інформації щодо руху такої кримінальної справи чи кримінального провадження, як то: конкретної фабули справи, переліку арештованого майна, чи є воно завершеним судовим розглядом чи закрито в порядку КПК України.

Відсутність відповідних доказів також унеможливлює вирішення судом питання щодо наявності чи відсутності правових підстав у скасуванні відповідного арешту.

Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Головного управління ДПС у Київській області, третя особа Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - про зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено 26 листопада 2025 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Головне управління ДПС у Київській області, , 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго 5а.

Третя особа - Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11б.

Суддя Т. О. Малишенко