Справа №705/6381/24
2/705/1049/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200493543 від 01.04.2016; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором № 200493543 від 01.04.2016 у загальному розмірі 48874,57 грн, яка складається з: суми заборгованості - 32024,68 грн, суми інфляційних втрат - 13969,75 грн, суми 3% річних - 2880,14 грн; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС»судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200493543 щодо кредитування. Відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит у розмірі 12203,05 грн зі встановленим строком користування з 01.04.2016 по 20.05.2018, а відповідач зобов`язалась повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі Договору про відступлення прав вимог № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у тому числі і за вказаними кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином та надало можливість позичальнику розпоряджатися кредитними коштами.

Проте відповідач порушила умови кредитного договору і станом на 17.11.2024 має заборгованість в розмірі 32024,68 грн, з яких: 11200,99 грн заборгованість за кредитом; 20823,69 грн заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 200499415 від 01.04.2016 - 32024,68 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2880,14 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 13969,75 грн. Разом заборгованість становить - 48874,57 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 20.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. 274-279 ЦПК України, без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Ухвала судді про відкриття провадження у справі направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Зазначена ухвала була повернута оператором поштового зв`язку до суду 05.05.2025 з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою відсутній. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином отримав копію ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Станом на день розгляду справи відзив від відповідача до суду не надійшов.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини, відповідні їм правовідносини та дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200493543 щодо кредитування, відповідно до умов якої відповідачу було надано кредит у розмірі 12203,05 грн зі встановленим строком користування з 01.04.2016 по 20.05.2018, розмір процентної ставки 0.0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 0% місяця строку дії кредитного договору включно; 3,99 % з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії. Разова комісія за видачу кредиту 1,5%, сукупна вартість кредиту 201,63% річних. Водночас, відповідач зобов`язалась повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 позивачем надано: заява № 200493543 від 01.04.2016, анкета № 2576477 від 01.04.2016; графік платежів до кредитного договору, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 01.04.2016; договір добровільного страхування життя від 01.04.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «М ЛАЙФ».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Факт видачі кредиту та розмір заборгованості підтверджується банківською випискою по картці відповідача. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за відповідний день операцій. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак є належними доказами на підтвердження факту наявності заборгованості позичальника перед кредитодавцем. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, зазначивши, що виписка з позичкового рахунку є підтвердженням видачі кредиту. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15, зазначивши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак виступають належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Нормою ст. 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Так, зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» було укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов п. 1 якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

Відповідно до наданої копії платіжного доручення № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Із додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, іменованого Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» майнові права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 , кредитний договір № 200493543 від 01.04.2016, загальна сума заборгованості - 32024,68 грн, з яких: 11200,99 грн - заборгованість за кредитом; 20823,69 грн - заборгованість за відсотками.

Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 200493543 у розмірі 32024,68 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено наявний у матеріалах справи Розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з 17.10.2021 по 15.10.2024, відповідно до якого за період прострочення виконання грошового зобов`язання сума інфляційних витрат становить 13969,75 грн, а сума 3% річних - 2880,14 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить48874,57 грн.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів, а також обставин та доказів наданих позивачем.

Беручи до уваги наявний у матеріалах даної справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, та інші надані позивачем докази в сукупності, суд дійшов висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200493543.

Нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки відповідач зі свого боку не виконала умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість, позовні вимоги, спрямовані на відновлення позивачем своїх порушених прав та законних інтересів, кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.

Щодо поновлення строку позовної давності для подання позову суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень суд ураховує таке.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було укладено Договір про надання правової допомоги № 26, відповідно до умов якого адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу.

Відповідно до Додаткової угоди до Договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 адвокатське бюро зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_1 .

Згідно з детальним описом робіт на підставі договору адвокатське бюро виконало роботи щодо підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, вартість яких становила 7000,00 грн.

Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), адвокатом виконано підготовку позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, та зазначено суму у розмірі 7 000,00 грн.

Нормою ч. 6 ст. 137 ЦПК України регламентовано, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У матеріалах справи відповідне клопотання відповідача відсутнє.

Водночас, ураховуючи категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 76-81, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС»заборгованість за договором № 200493543 від 01.04.2016 у загальному розмірі 48 874 (сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 57 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС»судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС»; 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя О.І. Єщенко