Номер провадження: 22-ц/813/3094/25
Справа № 496/1528/24
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника Приватного Підприємства Агрофірма «Промінь» у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного Підприємства Агрофірма «Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Трушиної О.І. 23 жовтня 2024 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ПП Агрофірма «Промінь» на його користь заборгованість із заробітної плати на дату звільнення у загальному розмірі 83411,83 грн., що складається з: заборгованості із виплат заробітної плати за листопад 2023 року у розмірі 6920,45 грн., заборгованості із виплат компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 76491,38 грн., а також стягнути середній заробіток із розрахунку 472,09 грн. за 1 робочий день за посадою заступника директора ПП Агрофірма «Промінь» за період з 21.11.2023 року та по дату прийняття рішення у справі, та витрати на професійну правничу допомогу і розмірі 5000,00 грн., витрати на оплату судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював у ПП Агрофірма «Промінь» на посаді заступника директора. 29.11.2023 року наказом в.о. директора ПП Агрофірма «Промінь» ОСОБА_2 , його було звільнено із займаної посади заступника директора ПП Агрофірма «Промінь» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) на підставі наказу від 29.11.2023 року № 13. При цьому копію наказу про звільнення позивачу для ознайомлення надано не було. 18.12.2023 року ОСОБА_1 особисто звернувся до виконуючого обов`язки директора ПП Агрофірма «Промінь» Вовченка Д.І. з вимогою у досудовому порядку належно провести розрахунок при звільненні, але він, не пояснюючи причин, відмовився виконати його вимоги. Представник позивача звернувся до ПП Агрофірма «Промінь» із адвокатським запитом № 22/12/23-2 щодо негайного поновлення порушених трудових прав ОСОБА_1 , зокрема належного проведення розрахунку із позивачем при звільненні, та отримання від відповідача певної інформації та документів, але відповіді на зазначений вище адвокатський запит не надходило. Станом на дату подання позовної заяви розрахунок із позивачем при звільненні належно не проведений. У відповідача утворилася заборгованість перед позивачем із заробітної плати у розмірі заробітної плати, належної позивачеві за листопад 2023 року на дату звільнення, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки на дату звільнення. Крім того, вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому визначив період стягнення з дня звільнення по день ухвалення судового рішення у вказаний цивільній справі. Таким чином період, за який на користь ОСОБА_1 мав бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, слід визначити з 29.11.2023 року по день ухвалення рішення у вказаній справі.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ПП Агрофірма «Промінь» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 6137,21 грн., заборгованість із виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 13096,72 грн., а всього 19233,93 грн., з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів.

В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ПП Агрофірма «Промінь» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ПП Агрофірма «Промінь» надало суду усі докази на підтвердження того, що у ПП така людина, як ОСОБА_1 , не працювала.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши дану справу в порядку позовного провадження, порушуючи норми ст. 315 ЦПК України, встановив факт трудових відносин між ОСОБА_1 та підприємством, що є порушенням норма процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що розрахунок ПП Агрофірма «Промінь» при звільненні № РТ000000027 від 02.11.2023 року не відповідає показникам сімох Виписок з наказів ПП Агрофірма «Промінь» від 29.11.2023 року щодо щорічної тривалості невикористаної щорічної відпустки за період 2017-2023 роки, згідно яким загальна кількість днів невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 з 2017 року та по день звільнення становить 200 днів. При цьому Біляївський районний суд Одеської області на підставі розрахунку ПП Агрофірма «Промінь» при звільненні № РТ000000027 від 02.11.2023 року дійшов до необґрунтованого висновку, що розмір невикористаних днів щорічної відпустки у період роботи ОСОБА_1 у ПП Агрофірма «Промінь» з 01.11.2022 року по 31.10.2023 року становив 28 днів, у той час як дійсний розмір невикористаних днів щорічної відпустки позивача у вказаний період роботи становив 31 календарний день.

Крім того, у оскаржуваному судовому рішенні суд дійшов помилкового висновку, що саме ОСОБА_1 має доводити факт неотримання ним щорічної відпустки у період з 2017 по 2013 роки. Також у рішенні від 23.10.2024 року Біляївський районний суд Одеської області дійшов помилкового висновку про те, що розрахунок при звільненні не було здійснено з вини саме ОСОБА_1 .

Сторони про розгляд справи на 14.10.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

03.10.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ПП Агрофірма «Промінь» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.10.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представників.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника ПП Агрофірма «Промінь» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у ПП Агрофірма «Промінь» на посаді заступника директора, згідно наказу № 1 від 19.02.2000 року (т.1 а.с. 68).

Наказом № 13 від 29.11.2023 року позивач був звільнений з посади заступника директора ПП Агрофірми «Промінь» за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 15).

Розрахунок при звільненні з позивачем у день звільнення здійснений не був, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 2 КЗпП працівники мають право, зокрема на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 в день звільнення не працював, та розрахунок з ним проведений не був.

У зв`язку із викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток із розрахунку 472,09 грн. за 1 робочий день за посадою заступника директора ПП Агрофірма «Промінь» за період з 21.11.2023 року та по дату прийняття рішення у даній справі, із утриманням із цієї суми податків та обов`язкових неподаткових платежів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок з позивачем при звільненні не був здійснений не з вини ПП Агрофірми «Промінь», а з вини позивача, при цьому в.о. директора ПП Агрофірми «Промінь» ОСОБА_2 та директор ПП Агрофірми «Промінь» Вовченко І.В. вжили усіх можливих заходів для розрахунку з позивачем.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду необґрунтованими, виходячи з наступного.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що згідно зі ст. 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність.

Таким чином, закон покладає саме на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, передбачене ст. 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Законом України від 01.07.2022 року № 2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022 року, ст. 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, ураховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 року у справі №560/11489/22.

У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 перебував за місцем знаходження ПП Агрофірма «Промінь» 22.01.2024 року - у день, коли позивач отримував трудову книжку та 02.02.2024 року, що підтверджено копією аркушів Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ПП Агрофірма «Промінь» зі засвідчуваним написом Начальника відділу кадрів Балагури Г.І. про отримання 22.01.2024 року ОСОБА_1 трудової книжки.

Крім того, з копії Акту ПП Агрофірма «Промінь» від 02.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо звільнення вбачається, що позивач у вказану дату також був присутній за місцем знаходження відповідача, а відтак, підприємство мало можливість провести розрахунок із позивачем.

Також колегія суддів приймає до уваги, що нарахування ОСОБА_1 заробітної плати та інших платежів здійснювалось підприємством на поточний банківський рахунок позивача, а отже, ПП Агрофірма «Промінь» мало можливість провести з останнім розрахунок у день звільнення ОСОБА_1 , однак відповідач ухилився від виконання відповідного обов`язку, передбаченого законодавством.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що саме з вини ПП Агрофірма «Промінь» відбулось прострочення здійснення розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні останнього, а отже, на роботодавця має бути покладений передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у строки, передбачені цією статтею - не більш як за шість місяців, тобто за період з 29.11.2023 року по 29.05.2024 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п.1 Розділу І цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках:

а) надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки;

в) виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час;

г) переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я;

д) переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу;

е) надання жінкам додаткових перерв для годування дитини;

є) виплати вихідної допомоги;

ж) службових відряджень (крім службових відряджень державних службовців);

з) вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду;

и) направлення працівників на обстеження до медичних закладів;

і) звільнення працівників-донорів від роботи;

ї) залучення працівників до виконання військових обов`язків;

й) тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу;

л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

З розрахунку при звільненні № РТ000000027 від 02.11.2023 року (т.1 а.с. 117 на розвороті) вбачається, що за листопад 2023 року позивачем відпрацьовано 13 днів.

Таким чином, за основу розрахунку має бути взято суму нарахувань за попередні два місяці, які передують місяцю звільнення вересень і жовтень 2023 року. Так, 10150+10150=20300: (21+22)=472,09 грн, де 21 і 22 - кількість робочих днів у місяці. 472,09 грн. це середня заробітна плата (за день).

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у ПП Агрофірма «Промінь», яка має бути використана для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, становить 472,09 грн.

У період з 29.11.2023 року по 29.05.2024 року кількість робочих днів становила 124 дні.

Відповідно, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 58539,16 грн. (124х472,09= 58539,16).

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 6137,21 грн. (472,09х13=6137,21).

Щодо компенсації за невикористані дні відпустки.

ОСОБА_1 зазначав у своїй позовній заяві, що ним не було використано відпустки, починаючи з 2017 року і по день звільнення 2023 року, на обґрунтування чого надано виписки з наказів, підписані завідуючим відділом кадрів Балагурою Г.І.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять без спростовних доказів невикористаної позивачем відпустки за період з 2017 по 2022 років, прийнявши до уваги, у якості доказів, пояснення представника відповідача про те, що така посада, як завідуючий відділом кадрів, у ПП Агрофірма «Промінь» відсутня.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

З наявної у матеріалах справи копії аркушів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що запис про звільнення позивача з роботи з ПП Агрофірма «Промінь» здійснений за підписом Начальника відділу кадрів ОСОБА_3 ;

Копії аркушів Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ПП Агрофірма «Промінь» містить засвідчуваний напис Начальника відділу кадрів Балагури Г.І. про отримання 22.01.2024 року ОСОБА_1 трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище докази достеменно підтверджують, що на час складання Виписок з наказів ПП Агрофірма «Промінь» від 29.11.2023 року щодо щорічної тривалості невикористаної щорічної відпустки за період 2017-2023 роки у кількості 200 днів уповноважена особа ОСОБА_4 , яка їх складала, дійсно працювала у ПП Агрофірма «Промінь» на посаді Начальнику відділу кадрів, і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Кількість днів невикористаної відпустки (200 днів) підтверджена наступними доказами, наявними у матеріалах справи:

- показниками Індивідуальних відомостей про ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 14.02.2024 року (форма ОК-5) ,згідно якої ОСОБА_1 з 2017 року та по день звільнення відпускні за отримання щорічних відпусток не нараховувалися;

- Виписками з наказів ПП Агрофірма «Промінь» від 29.11.2023 року у кількості семи штук щодо щорічної тривалості невикористаної щорічної відпустки за період 2017-2023 роки, згідно яких загальна кількість днів невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 з 2017 року та по день звільнення становить 200 днів. Також колегія суддів приймає до уваги, що розмір невикористаних днів щорічної відпустки у період роботи ОСОБА_1 у ПП Агрофірма «Промінь» з 01.11.2022 року по 31.10.2023 року становив 31 календарний день, що підтверджується Випискою з наказу ПП Агрофірма «Промінь» від 29.11.2023 року;

- відомостями першого примірника наказу В.о. директора ПП Агрофірма «Промінь» Вовченка Д.І. від 29.11.2023 року № 13 про звільнення ОСОБА_1 , який був виданий Головному бухгалтеру ПП Агрофірма «Промінь» ОСОБА_5 , згідно якого загальна кількість днів невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 за період з 01.11.2020 року по 20.10.2023 року становить 113 календарних днів, а загальна кількість днів невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 за період з 01.11.2017 року по 20.10.2022 року становить 200 календарних днів.

Для повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2025 року було витребувано у ПП Агрофірма «Промінь» належним чином завірені копії наказів про надання щорічної відпустки ОСОБА_1 за період 2017 року по 2023 року, якщо ОСОБА_1 не використав відпустку, надати розрахунок компенсації з визначенням всіх складових (кількість днів і сума) за невикористану відпустку за період з 2017 року по 2023 рік.

Зобов`язано відповідача надати інформацію, чи було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за листопада 2023 року, якщо не було, надати розрахунок заборгованості по заробітній платі за листопад 2023 року.

Зобов`язано надати належним чином завірену копію наказу №13 від 29.11.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Однак, вказана ухвала суду не була у повному обсязі виконана ПП Агрофірма «Промінь», у зв`язку із чим колегія суддів доходить висновку, що відповідач не спростував належним чином доводи ОСОБА_1 про несплату йому компенсації за 200 днів невикористаної відпустки, що є підставою для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Розраховуючи розмір компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з такого.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31.12.2023 року, проводиться, виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Як вбачається з матеріалів справи, за 10 місяців 2023 року позивачеві нараховано 101500 грн. 10150х10=101500:217(кількість робочих днів за 2023 рік)=467,74 грн. (середньоденна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку).

Таким чином, за 200 днів невикористаної відпустки з відповідача на користь позивача слід стягнути 93548 грн. (467,74х200=93548).

Враховуючи викладене, оскільки наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що розрахунок з позивачем при звільненні не був здійснений саме з вини ПП Агрофірми «Промінь», колегія суддів доходить висновку, що з ПП Агрофірма «Промінь» на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість по заробітній платі за листопад 2023 року у розмірі 6137,21 грн., компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 93548 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58539,16 грн., а усього 158224,37 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків і зборів.

Щодо вимог позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Щукіним О.С. договір про надання правової допомоги, розрахунок послуг, акт прийому-передачі наданих послуг у судах першої та апеляційної інстанцій не надано, у зв`язку із чим колегія суддів доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ПП Агрофірма «Промінь» про те, що відповідачем надано суду усі докази на підтвердження того, що у ПП така людина, як ОСОБА_1 не працював, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з наявних у матеріалах справи копій паспорта та РНОКПП вбачається, що позивачем у справі є саме ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 працював у ПП Агрофірма «Промінь» на посаді Заступника директора тривалий час, протягом 23 років - з 18.02.2000 року на підставі Наказу директора ПП Агрофірма «Промінь» від 18.02.2000 року № 2-К до моменту звільнення 29.11.2023 року, у зв`язку із чим у відповідача було достатньо часу, щоб пересвідчитись, що позивач і особа, яка працювала на посаді заступника підприємства, є однією особою.

Колегія суддів також приймає до уваги той факт, що саме підприємством у наказі про прийняття позивача на роботу, у звітах про нараховані та виплачені суми заробітної платні та грошового забезпечення за дні відпусток та у інших документах було неправильно зазначено по батькові останнього - « ОСОБА_6 », а тому відповідальність за таку помилку має нести саме ПП Агрофірма «Промінь», а не позивач, якій при прийнятті на роботу надав свої паспорті дані із правильним зазначенням по батькові - « ОСОБА_7 ».

Також звертає на себе увагу та обставина, що з наявної у матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що у 2007 році позивач одружився із ОСОБА_8 , яка є керівником ПП Агрофірма «Промінь», що додатково свідчить про те, що відповідачу достеменно відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією особою, яка дійсно працювала у підприємстві на посаді заступника директора на момент звільнення.

Інші доводи апеляційної скарги представника ПП Агрофірма «Промінь» не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, частково порушив норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2024 року підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні, із ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приватного Підприємства Агрофірма «Промінь» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2024 року скасувати в частині вимог позову про стягнення заборгованості із виплат компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного Підприємства Агрофірма «Промінь» про стягнення заборгованості із виплат компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного Підприємства Агрофірма «Промінь» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість із виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 93 548 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58 539, 16 грн., із наступним утриманням з цих сум обов`язкових податків і зборів.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 листопада 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе