Провадження 2/127/5458/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати нарахованої заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати нарахованої заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 12.12.2017 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вересня 2022 сторони фактично припинили сімейні стосунки та почали проживати окремо, а рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2024 у справі №127/16997/24 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач отримує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до судового наказу, оскільки дитина проживала з батьком.

Наразі дитина не проживає з Відповідачем (батьком). Позивач сама повністю забезпечує та утримує сина. З 30 травня 2025 року дитина проживає з Позивачем (з матір`ю) у Словацькій Республіці та знаходиться на її утриманні, але з неї продовжують стягувати аліменти на користь Відповідача у Вінницькому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в рамках судового наказу №127/17010/24 від 21.10.2024, тому наявні всі підстави для припинення стягнення аліментів з Позивача.

У період з 30 травня 2025 року, коли дитина перетнула кордон, вона почала проживати з матір`ю і перебувати на її повному утримані. Тому позивач вважає, що викладені обставини мають істотне значення за яких платник аліментів може бути звільнений від сплати заборгованості за ними.

Крім цього, позивач зазначає, що для повноцінного забезпечення потреб дитини, яка потребує постійного догляду, належного харчування, одягу та інших витрат, пов`язаних із забезпеченням необхідного рівня життя для її фізичного та розумового розвитку, необхідна фінансова підтримка. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову до суду.

Також позивач просить стягнути судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.

Від Відповідача 17.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві він вказав що визнає позовну вимогу щодо звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах з 30.05.2025, так як із вказаної дати дитина, дійсно, почала проживати із матір`ю. Також відповідач визнає вимогу позивача щодо припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання спільного сина. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, починаючи з дня подання позову позивачем, зазначає, що вимога обґрунтована, відповідач має намір продовжувати утримувати сина та сплачувати аліменти. Вказав, що інших дітей чи утриманців відповідач немає, аліментів чи інших стягнень за виконавчими документами не сплачує.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим 30.10.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області №127/17010/24 від 21.10.2024 відповідач отримує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 31.05.2024 відкрито виконавче провадження №75177777 на підставі судового наказу № 127/17010/24, виданого 29.05.2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення аліментів.

На підтвердження факту проживання дитини позивач до матеріалів позову додала:

- копії закордонних паспортів позивача та дитини з відмітками про дати перетину кордону - 30.05.2025;

- договір короткострокової оренди квартири, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Орендодавець). Згідно із яким встановлено, що вона орендує житло на визначений термін з 22.12.2023 по 21.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , Жяр-над-Гроном та Додатком №1 до Договору короткострокової оренди квартири, період оренди змінено та продовжено на встановлений термін з 22.12.2024 по 21.12.2025;

- довідку про видачу дозволу на тимчасове проживання у Словацькій Республіці від 10.06.2025. Довідка видана у ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особі, що отримала тимчасовий притулок;

- рішення №212025119 від 30.05.2025, видане директором початкової школи, яка знаходиться за адресою: вулиця Їлемницького, 2, м. Жіар-над- Гроном, Словацька Республіка про зарахування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закладу початкової освіти.

Позивач надала вказані документи у нотаріально завірених копіях з перекладом.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №75177777 заборгованість станом на 31.07.2025 року складає 14695,46 грн. Позивач сплачувала аліменти в жовтні 2024 року в сумі 19752,00 грн, у березні 2025 року - в сумі 7400,00 грн, а також здійснила платіж у травні 2025 року в сумі 11100,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Щодо припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Зважаючи на предмет спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з батьком, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17.

Позивач довела належними доказами, що малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із нею з 30.05.2025 у Словацькій Республіці та знаходиться на утриманні позивача із вказаної дати.

Однак Перший відділ ДВС у м. Вінниці ЦМЦ МЮ (м. Київ) продовжує примусове виконання судового наказу №127/17010/24 від 29.05.2024. Тому після 30.05.2025 ОСОБА_1 нараховувалась заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідач не заперечував зазначеного, як і усіх позовних вимог в цілому.

Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено та позивача звільнено від заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №75177777 з 30 травня 2025 року.

Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов у частині припинення стягнення аліментів з позивача та звільнення її від заборгованості по сплаті аліментів з 30.05.2025, а саме з моменту, коли вона почала проживати із сином та утримувати його, - є обґрунтованим, доведеним та таким що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Згідно з положеннями ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку.

З огляду на викладене, суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Будь-яких заперечень щодо зазначеного відповідач не надав, позовні вимоги визнавав.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання сина також є вмотивованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи зазначені вище обставини, дійшов висновку про наявності підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц.

Відповідно до матеріалів справи позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надала копію договору про надання правничої допомоги від 08.08.2025, копії платіжних інструкцій: від 27.08.2025 на суму 8000 грн та від 16.09.2025 на суму 7000 грн про оплату згідно договору про надання правничої допомоги від 08.08.2025, опис виконаних робіт за договором від 08.08.2025.

Згідно з п. 4.1 Розділу 4 вказаного договору за надання послуги з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару в розмірі 15000 грн.

Згідно з описом виконаних робіт адвокат Калачик Н.М. у цій справі виконав такі роботи: 1. Збір доказів, підготовка та подача позовної заяви до суду; 2. Супровід справи в суді.

Однак, визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд зважає, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. У матеріалах справи відсутні докази, що адвокат здійснювала адвокатські запити з метою збору доказів, після відкриття провадження у справі адвокат подала лише клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. За таких обставин, заявлена до стягнення сума за надання послуги з правничої допомоги у розмірі 15000 гривень є завищеною та не відповідає виконаній роботі адвокатом. Тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 4000 гривень витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №4885-0984-7878-4752 від 12.08.2025 за вимогу щодо припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачену суму судового збору потрібно стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, зважаючи, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, а позов у цій частині задоволено, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 182, 199, 200, 201 СК України, ст. 12, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 279, 280, 281, 282, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати нарахованої заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини -задовольнити повністю.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, що здійснюється на підставі судового наказу №127/17010/24 від 21.05.2024, - з 30.05.2025.

Звільнити ОСОБА_1 від заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, що здійснюється на підставі судового наказу №127/17010/24 від 21.05.2024, що виникла з 30.05.2025.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2025 та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25 листопада 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Горбатюк