Справа №403/485/25 провадження № 2/403/447/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2025 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «Таліон Плюс» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник ТОВ «Таліон Плюс» згідно письмових клопотань від 06 жовтня 2025 року та від 30 жовтня 2025 прохав розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду та винесення заочного рішення (а.с.83, 104). Згідно письмового клопотання представник позивача прохав суд витребувати від АТ «Універсал Банк» виписку про рух коштів по банківському рахунку відповідача за карткою № НОМЕР_2 за період з 18 лютого по 04 березня 2024 року включно, та від АТ КБ «ПриватБанк» - виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_3 за період з 24 березня по 29 березня 2024 року включно (а.с.8-9).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.71-72).
Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано від АТ «Універсал Банк» виписку про рух коштів по банківському рахунку відповідача за карткою № НОМЕР_2 за період з 18 лютого по 04 березня 2024 року включно, та від АТ КБ «ПриватБанк» - виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_3 за період з 24 березня по 29 березня 2024 року включно (а.с.86-87).
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 27 листопада 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
18 лютого 2024 року між ТОВ «МШФД», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір кредитної лінії №703305065 (далі - Договір, кредитний договір), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом електронного підписання (акцепту) відповідачем надісланої йому кредитодавцем в особистий кабінет оферти, яка містить істотні умови договору, за допомогою одноразового ідентифікатора FQSR (розділ 4 Договору) (а.с.12-22а).
Судом встановлено, що строк дисконтного періоду кредитування згідно з пунктом 3.1 Договору складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу, а загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому пунктом 3.2 договору, та може бути продовжений шляхом здійснення позичальником протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим Договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2480 грн. 40 коп. (пункт 3.3 Договору).
Згідно з пунктами 7.1, 7.3, 7.4.2 Договору: 1) рекомендована (не обовязкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 19 березня 2024 року; 2) кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 20 березня 2029 року; 3) після закінчення дисконтного періоду кредитування позичальник зобовязаний сплачувати проценти щоденно.
Відповідно до пунктів 8.3, 8.5.2, 8.8 Договору: 1) на момент укладення Договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 2,50% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним, що становить 912,50% річних; 2) у разі вчинення позичальником дій щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, з період з наступного дня після 19 березня 2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється за ставкою 1,59% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 580,49% річних; у разі здійснення двох та більше пролонгацій кредитодавець має право зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації; 3) проценти в розмірі, визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до закінчення строку дії цього Договору.
Пунктом 14.1 Договору встановлено, що невідємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору.
18 лютого 2024 року відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 9479 було підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №703305065 від 18 лютого 2024 року з викладеними в ньому умовами кредитування (а.с.24-25).
Додатковою угодою від 24 березня 2024 року до договору №703305065 від 18 лютого 2024 року ТОВ «МШФД» та відповідач ОСОБА_1 дійшли згоди щодо ініціювання безготівкового перерахунку нових траншів за договором також за реквізитами платіжної картки позичальника 4731-21ХХ-ХХХХ-8520 (а.с.23-23a).
Зарахування кредитних коштів в зазначених вище сумах на карткові рахунки відповідача ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_3 , наданою АТ КБ «ПриватБанк», та випискою по рахунку № НОМЕР_2 , наданою АТ «Універсал Банк»(а.с.101, 106).
18 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «МШФД» (клієнт) було укладено договір факторингу №МВ-ТП/22, за яким клієнт зобовязується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобовязується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення Реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (пункти 2.1, 4.1). (а.с.44-46).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 18 лютого 2024 року кредитного договору та отримання від позивача кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України)..
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що договір кредитної лінії №703305065 від 18 лютого 2024 року був підписаний відповідачем по справі ОСОБА_1 після його ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора ТОВ «МШФД» за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора: 9479, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами.
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Таліон Плюс» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора FQSR суду надано не було.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання ним зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору, укладеного між первісним кредитором ТОВ «МШФД» та відповідачем, а також договору факторингу №МВ-ТП/22 від 18 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «МШФД» та ТОВ «Таліон Плюс».
Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними.
Отже, набуття позивачем ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги заборгованості за договором кредитної лінії №703305065 від 18 лютого 2024 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була.
Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснив часткове виконання умов кредитного договору (шляхом внесення 29.02.2024 - 3000,00 грн., 02.03.2024 - 4853,96 грн., 17.03.2024 - 3747,00 грн., 25.03.2024 - 6015,00 грн., 24.04.2024 - 7877,00 грн.); укладений відповідачем договір у встановленому законом порядку ним не оспорювався та не визнавався недійсним, дії фінансових установ щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором кредитної лінії №703305065 від 18 лютого 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом), право грошової вимоги за яким у встановленому законом порядку було набуте позивачем на підставі договору факторингу №МВ-ТП/22 від 18 лютого 2025 року, та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в сумі 124477 грн. 44 коп..
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Таліон Плюс» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.2).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
За змістом ч.2 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «Таліон Плюс» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. та надано на їх обгрунтування копії: 1) договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс», як клієнтом, та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі керуючого партнера Колінько А.В. (а.с.51-55); 2) додаткової угоди №1197 від 01 липня 2025 року про надання правової допомоги до договору №5 від 02 грудня 2024 року, якою визначено вартість послуг адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у справі клієнта до ОСОБА_1 в сумі 5000,00 грн., що включає в себе: аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку - 1000,00 грн., підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості (досудова вимога) - 500,00 грн., збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі, підготовка позовної заяви та направлення копії доданих до неї документів до суду - 3500,00 грн. (а.с.56); 3) акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, що за змістом відповідає переліку послуг, визначених в додатковій угоді (а.с.57); 4) платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1198 від 01 липня 2025 року про оплату ТОВ «Таліон плюс» надання правової допомоги згідно договору №5 від 02 грудня 2024 року в сумі 5000,00 грн. (а.с.58); 5) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Колінько А.В.(а.с.49).
На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача Штанька Д.О. щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закону) за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, порядок обчислення якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги може бути договір про надання правничої допомоги.
За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону до інших видів правничої допомоги належить адвокатська діяльність з надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд вважає повноваження адвоката Колінько А.В. такими, що підтверджені належним документом, передбаченим п.1 ч.1 ст.26 Закону, без необхідності застосування положень п.п.1 та (або) 2 ч.4 ст.62 ЦПК України.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107); не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 135).
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення неспівмірності (надмірності) понесених позивачем ТОВ «Таліон Плюс»» витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, надаючи оцінку співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі керуючого партнера Колінько А.В. в сумі 5000,00 грн. зі складністю справи та відповідності цієї суми критеріям реальності та розумності, суд з урахуванням: обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого на їх виконання; ціни позову; ненадання відповідачем по справі заперечень щодо зазначеного розміру та доказів наявності тяжкого фінансового стану, внаслідок якого покладення на нього витрат на правову допомогу буде надмірним тягарем, приймаючи до уваги задоволення позову, приходить до висновку про необхідність здійснення розподілу зазначених витрат відповідно до положень ч.2 ст.137, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та стягнення з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс»» грошових коштів на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 5000 грн. 00 коп..
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №703305065 від 18 лютого 2024 року в загальній сумі 124477 грн. 44 коп. (сто двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят сім гривень сорок чотири копійки).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» в порядку розподілу судових витрат витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Повне імя та найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , зазначений в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.Ю.Атаманова