Справа № 953/3061/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
встановив:
01.04.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 5119,93 доларів США, судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 5600,00 грн.
На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що 28.09.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, нотаріальне посвідчення якого виконано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Збирит О.В., зареєстровано в реєстрі за номером 1479. Згідно з пунктом 1 вищевказаного договору позики, позикодавець передав (позичив), а позичальник прийняв (взяв у борг) грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, з зобов`язанням повернути позикодавцю отримані кошти 28.03.2022, без нарахування відсотків. Відповідно до пунктів 2,3 договору позики, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю отримані кошти в розмірі, визначеному в пункті 1 цього договору, до 28.03.2022. Сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником при підписанні цього Договору. Своїм підписом при підписанні цього Договору позичальник засвідчує, що прийняв суму позики в повному обсязі. Однак позичальник, в порушення цих умов, повернув лише частину позичених коштів, а саме: 29.10.2021 виконав платіж в розмірі: 8 000,00 грн., що у еквіваленті доларів США за курсом НБУ складає: 303,88 доларів США. Відтак значна частина позикових коштів, а саме (5000 303,88) - 4 696,12 доларів США залишається неповернутою позичальником позикодавцю. 3% річних розраховує на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 4696,12 доларів США. Початок розрахунку з 29.03.2022 (з дня, що слідує за кінцевим днем строку, до якого відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти згідно з умовами договору позики). Закінчення розрахунку 31.03.2025.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. (а.с. 17).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 07.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. 19-21).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 11.04.2025 повернуто представнику позивача Кравинській Ю.В. клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у справі за вказаною позовною заявою, без розгляду (а.с. 25-26).
За наслідками повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, на підставі рішення Вищої ради Правосуддя від 15.05.2025 №1034/0/15-25, наказу голови Київського районного суду м. Харкова №02-02/92 від 22.05.2025 «Про дострокове закінчення відрядження та відрахування зі штату судді Бобко Т.В.», розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О. (а.с. 31).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін; клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравинської Ю.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено; розгляд цивільної справи №953/3061/25 за вказаною позовною заявою ухвалено проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравинської Ю.В., поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку "ВКЗ", відповідно до вимог розділу ІІІ Порядку функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС Положення про ЄСІТС (а.с. 32-33).
20.08.2025 до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравинської Ю.В. про огляд в судовому засіданні оригіналу договору позики від 28.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Збирит О.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1479 (а.с. 53).
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кравинська Ю.В. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 21.07.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравинської Ю.В. про розгляд справи без участі, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 45).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3ст. 131 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
20.08.2025 до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравинської Ю.В. про огляд в судовому засіданні оригіналу договору позики від 28.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Збирит О.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 1479 (а.с. 53).
28.08.2021 між ОСОБА_1 (далі Позикодавець) та ОСОБА_2 (далі Позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Збирит О.В., зареєстрований в реєстрі за №1479 (а.с. 66).
Згідно п. 1 Договору, позикодавець передав (позичив), а позичальник прийняв (взяв у борг) грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США (п`яти тисяч) доларів США, 00 центів, з зобов`язанням повернути позикодавцю отримані кошти до 28.03.2022 в порядку передбаченому в цьому договорі, без нарахування відсотків.
Відповідно до п. 2 Договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю отримані кошти в розмірі, визначеному в пункті 1 цього договору, до 28.03.2022.
Згідно п. 3 Договору, сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником при підписанні цього Договору. Своїм підписом на цьому Договорі позичальник засвідчує, що прийняв суму позики в повному обсязі.
Відповідно до п. 4 Договору, сторони свідчать, що одержання позики не пов`язано із здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими зв`язками.
Згідно п. 5 Договору, повернення позики підтверджується заявою позикодавця про отримання грошових коштів, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально.
Відповідно до п. 6 Договору, при відмові позикодавця від прийняття грошей позичальник має право передати суму позики в депозит нотаріусу, що буде вважатись належним виконанням цього Договору.
Згідно п. 7 Договору, позичальник має право повернути позичену грошову суму достроково, а позикодавець зобов`язаний прийняти її.
Відповідно до п. 14 Договору, суперечки, що виникають у процесі дії даного договору, вирішуються відповідно до чинного законодавства України. Усі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути між сторонами з будь - яких питань будуть вирішуватися шляхом переговорів відповідно до чинного законодавства і звичаїв ділового обороту. При відсутності урегульованості в процесі переговорів зі спірних питань, суперечки вирішуються за місцем реєстрації позикодавця.
Згідно п. 15 Договору, сторони за договором стверджують, що договір не носить характеру мнимого чи удаваного правочину.
Відповідно до п. 16 Договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку, що договір позики сам по собі є підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Позивачем, на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов, надано договір позики, укладеного між ним та відповідачем 28.09.2021, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Збирит О.В., відповідно до умов якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 28.03.2022, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 28.03.2022 грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 28.03.2022.
Згідно копії виписки по картці від 28.03.2025, Tiutiunov Tymofii 29.10.2021 перерахував на рахунок ОСОБА_1 8000,00 грн. (а.с. 11), що, згідно за курсу НБУ станом на 29.10.2021, еквівалентно 303,88 доларів США.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Як встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, в установлений договором строк відповідач борг не повернув.
Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 28.09.2021.
За таких обставин, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за договором позики від 28.09.2021, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу згідно якого, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором позики у розмірі 4696,12 доларів США.
Щодо стягнення 3% річних суд зазначає, що оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
У частині другій ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Отже, з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 28.09.2021, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 423,81 доларів США.
Крім того, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача: заборгованості за договором позики в розмірі 4696,12 доларів США та 3% річних у розмірі 423,81 доларів США, а всього підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5119,93 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В прохальній частині позовної заяви позивач просить покласти на відповідача судові витрати (станом на день подання позову) у розмірі 5600 грн.
Згідно квитанції ID: 9223-1224-8080-0304 від 31.03.2025, позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2123,68 грн. (а.с. 16).
Однак, даних щодо наявності судових витрат саме у розмірі 5600 грн. до матеріалів справи не залучено, та в ході її розгляду суду не надано, вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу позовна заява не містить.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2123,68 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258 - 259, 263 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму боргу за Договором позики від 28.09.2021 у розмірі 5119 (п`ять тисяч сто дев`ятнадцять) доларів США 93 центи США.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2123,68 (дві тисячі сто двадцять три) грн. 68 коп.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Представник позивача: адвокат Кравинська Юлія Вікторівна (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Суддя С.О. Муратова