РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/6299/24

Провадження № 22-ц/4815/1362/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє

як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 ,

позивач - ОСОБА_3 ,

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ»

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2025 року у складі судді Гнатущенко Ю.В., постановлене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , який діє як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.08.2023 року близько 14 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Honda Civic», р.н НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Лубенська в с. Велика Омеляна Рівненського р-н Рівненської обл., зі сторони вул. Весняна в напрямку вул. Музиківська, проявив неуважність до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць "Дубенська-Шевченка" у вказаному населеному пункті, перед виїздом з другорядної дороги на вказане перехрестя, не дав дорогу вантажному самоскиду «MAN TGS 32.400», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався до перехрестя головною дорогою по вул. Шевченка в напрямку автодороги М06 "Київ-Чоп", як наслідок, допустив зіткнення з вантажним самоскидом, водій якого не мав технічної можливості уникнути зіткнення. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Honda Civic» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала травми несумісні з життям, від яких померла на місці пригоди; пасажир автомобіля марки «Honda Civic» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Таким чином, між отриманими потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень та настання її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вказані факти підтверджується вироком Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/29/24 від 10.07.2024 р., Свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 . Серія НОМЕР_3 . Наводить положення ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблої, зокрема дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матері ОСОБА_3 та батькові ОСОБА_4 .. В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від неї, малолітня дочка та батьки ОСОБА_7 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазнали шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав, які визначені, зокрема у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просив суд стягнути з ПАТ Страхова компанія УСГ на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини, як законний представник ОСОБА_2 : 241 200,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника для малолітньої дитини; 6166,67 грн. відшкодування моральної шкоди; 20 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; стягнути з ПАТ Страхова компанія УСГ на користь ОСОБА_3 : 6166,67 грн. відшкодування моральної шкоди; 5 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги; стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія УСГ на користь ОСОБА_4 : 6166,66 грн. відшкодування моральної шкоди; 5 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2025 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини, як законний представник ОСОБА_2 : 241 200,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника для малолітньої дитини; 6166,67 грн відшкодування моральної шкоди; 10 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_3 : 6 166,67 грн. відшкодування моральної шкоди; 5 000,00 грн судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_4 : 6 166,66 грн. відшкодування моральної шкоди; 5 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» в дохід держави судовий збір в розмірі 2579 грн..

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідно до умов Полісу страхова сума на одного потерпілого за завдану шкоду життю і здоров`ю становить 320 000,00 грн, страхова сума за пошкоджене майно становить 160 000,00 грн.. Додає, що згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям, і загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Зазначає, що коло осіб першого рівня спорідненості щодо загиблої становить чотири особи: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 . Наголошує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» здійснило виплати ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в розмірі по 20 100,00 грн кожному. Вважає помилковим розрахунок, наданий позивачами у позовній заяві, та зауважує, що кількість особі, які мають право на виплату моральної шкоди, становить чотири, а не три особи. Заперечує відшкодування ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини як законний представник, шкоди, заподіяної смертю годувальника у розмірі 241 200,00 грн., адже право на таку категорію відшкодування мають батьки загиблої ОСОБА_6 , оскільки досягли пенсійного віку, та малолітня донька. Вважає помилковим висновок суду про відмову страховиком у виплаті страхового відшкодування, адже страховик лише призупинив виплату у зв`язку з необхідністю витребування додаткових документів, які так і не були надані, а тому позовні вимоги заявлені передчасно. Не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу та вважає їх завищеними з огляду на складність справи та обсяг наданих послуг. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14.08.2023 року у світлу пору доби, приблизно о 14 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем «Honda Civic», р.н НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Дубенська в с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, зі сторони вул. Весняна в напрямку вул. Музиківська, проявив неуважність до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць "Дубенська-Шевченка" у вказаному населеному пункті, перед виїздом з другорядної дороги на вказане перехрестя, не дав дорогу вантажному самоскиду «MAN TGS 32.400», р.н НОМЕР_2 , що рухався до перехрестя головною дорогою по вул. Шевченка в напрямку автодороги М06 "Київ-Чоп", як наслідок цього допустив зіткнення з вантажним самоскидом, водій якого не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Honda Civic» р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала травми не сумісні з життям, від яких вона померла на місці пригоди; пасажир автомобіля марки «Honda Civic» р.н. НОМЕР_4 малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вказане підтверджується копіями: вироку Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/29/24 від 10.07.2024 р.; свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (серія НОМЕР_3 ); повідомленням про ДТП №3785 від 21.08.2024 р, складеним адвокатом Репецьким В.Г. в інтересах позивачів, до якого додано заяви від 21.08.2024 р.:

- ОСОБА_1 (в інтересах ОСОБА_2 ) на виплату страхового відшкодування з посиланням на ст.35 та 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) - 241200 грн.

- ОСОБА_1 (в інтересах ОСОБА_2 ) на виплату страхового відшкодування з посиланням на ст.35 та 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пов`язане із моральною шкодою - 26 800,00 грн. (1/3 частки, що належить доньці загиблої).

- ОСОБА_4 на виплату страхового відшкодування з посиланням на ст.35 та 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пов`язане із моральною шкодою - 26 800,00 грн. (1/3 частки, що належить батьку загиблої).

- ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування з посиланням на ст.35 та 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пов`язане із моральною шкодою - 26 800,00 грн. (1/3 частки, що належить матері загиблої).

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якої подано позов, є донькою ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок ДТП, що підтверджується (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ; вирок Рівненського районного суду від 10.07.2024 р. у справі №570/29/24).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , який діє як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 , зазначав, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 300,00 грн (20 100 грн - малолітній дитині, 40 200 грн батькам), хоча було надано інформацію про коло осіб, які претендують на виплату страхового відшкодування моральної шкоди, страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника для малолітньої дочки загиблої, яке не було сплачено взагалі. Відповідач виплатив страхове відшкодування частково, в частині щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у листі №вих. №ДКЦВ-32407/2 від 28.11.2024 р. ПАТ «СК «УСГ» наводить положення ст.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вказує, що згідно наданих документів право на отримання шкоди, пов`язаної із втратою годувальника ОСОБА_6 мають батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2 в рівних частках. Одночасно наводять положення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вказують, що на теперішній час довідку про доходи загиблої за попередній (до настання ДТП) календарний рік та довідки про розміри пенсій наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника не надано, відповідно ПАТ «Страхова компанія «УСГ» немає підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника. У разі надання вище зазначеного документа, ПАТ «Страхова компанія «УСГ» повернеться до розгляду заявленого випадку. Оскільки вказана сума страхового відшкодування є меншою ніж та, яка передбачена законом, то позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою цієї статті передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія, з вини якого сталася подія, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «УСГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому заподіяну позивачам шкоду належить відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «УСГ» як страховику.

Що стосується суми страхових виплат, щодо розміру якої у сторін існує спір, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.23.1 ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону).

Тобто зазначеною нормою Закону, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Щодо кола осіб, які мають право на відшкодування, і про помилковість його визначення страховиком, на думку позивача, то ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести: непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання.

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої подано позов, є особою, яка за життя своєї матері була на її утриманні та мала право на утримання, вона є неповнолітньою особою, яка самостійно себе забезпечити не могла і не може. Таким чином, Позивач ОСОБА_2 є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю матері, оскільки на день її смерті була на її утриманні та мала право на одержання від неї утримання.

Пунктом 27.2. статті 27 вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманням одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 гривень.

Отже, розмір невиплаченого позивачу ОСОБА_2 страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, становить 241 200 грн..

Посилання апелянта на передчасність пред`явлених вимог, оскільки він як страховик не відмовив у відшкодуванні шкоди, а лише призупинив розгляд на період очікування документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, апеляційним судом відхиляються.

Так, матеріали справи не містять доказів про звернення батьків померлої особи до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування, і в матеріалах справи відсутні докази перебування батьків на утриманні в померлої, тому такі доводи відповідача про визнання розміру відшкодування моральної шкоди, втрати годувальника з урахуванням частки батьків померлої є безпідставними. Наведене узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 521/9280/18 (провадження № 61-7862св23) зазначено: «Батьки померлої з вимогою про виплату страхового відшкодування до страховика не зверталися, в матеріалах справи відсутні докази перебування матері ОСОБА_6 на її утриманні, тому доводи ПрАТ «СК «Юнівес» про визначення розміру відшкодування моральної шкоди з урахуванням батьків померлої є безпідставними».

Покликання апеляційної скарги на те, що заявником неправильно визначено кількість осіб, які мають право на відшкодування після смерті ОСОБА_6 - троє осіб, а не четверо, як вважає відповідач правильним, апеляційним судом оцінюються критично.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявами на виплату страхового відшкодування звернулися наступні особи: законний представник в інтересах малолітньої дитини загиблої з вимогою виплатити частку моральної шкоди та шкоди пов`язаної із втратою годувальника ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ), батьки загиблої ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) з вимогою виплатити моральну шкоду.

Стягнення на користь позивача ОСОБА_1 як законного представника малолітнього утриманця покійної відшкодування одноразовим платежем, відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19).

Суд враховує малолітній вік доньки загиблої, потребує матеріального утримання, оплати витрат, пов`язаних з фізичним та моральним розвитком, що у сукупності потребує особливого захисту інтересів малолітньої дитини, а саме стягнення матеріального відшкодування одноразовою сумою.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 як законного представника малолітнього утриманця покійної підлягає стягненню страхове відшкодування шкоди, спричиненою втратою годувальника, що належить малолітній доньці померлої ОСОБА_7 в розмірі 241 200 грн.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди цим особам, стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі і не може перевищувати 80400 грн. (6700 х 12 = 80400).

Частка, яка припадає на користь кожного із осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (малолітня дитина ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 )- становить 26 800 грн. (80400/3).

У постанові № 511/323/19 від 05 липня 2022 року Верховний суд вказав, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну за Полісом страхування №EP-214069850 від 11.04.2023 р.. (страхувальник ОСОБА_1 , період страхування 17.04.2023 - 16.04.2024 р., т/з Honda Civic д.н.з. НОМЕР_4 ) становить 320 000 грн.

Таким чином, страхове відшкодування моральної шкоди, яке належить для виплати позивачам становить 78 800 грн., встановленої п.27.3 ст.27 ЗУ №1961-ІV від 01.07.2004 р. (яка складається з 60 300 грн. сплаченої частки відповідачем та 18 500 грн. несплаченої частки). Отже, несплачена відповідачем частка страхового відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь трьох позивачів становить 18 500 грн.

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулює, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відповідності його висновків як обставинам справи й нормам закону, так і судовій практиці Верховного Суду у спірних правовідносинах, та правомірне задоволення судом позовних вимог і стягнення на користь позивачів страхового відшкодування , пов`язаного з втратою годувальника для малолітньої дитини, а також моральної шкоди, завданої смертю особи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, частково задовольнивши позовні вимоги, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 липня 2025 рокузалишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.