КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кваші Михайла Миколайовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року в складі судді Новака Р. В,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.05.2007 на автодорозі між селами Почапинці-Петропавлівка відбулось зіткнення автомобілів Niva Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок цієї ДТП водій ОСОБА_2 та його пасажир ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померли на місці події. Інший пасажир цього автомобілю - ОСОБА_2 та він отримали тілесні ушкодження.

10.05.2007 за вказаною подією слідчим СВ про розслідуванню ДТП при СУ УМВС України в Черкаській області Теслею В. В. порушено кримінальну справу №.

12.10.2009 йому було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

12.10.2009 до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

12.10.2009 на автомобіль Niva Chevrolet, який на праві власності належав його дружині ОСОБА_4 , було накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову.

У зв`язку з початком функціонування ЄРДР, 01.08.2013 відомості про це кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР за № 0000516.

31.10.2014 постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Сироти П. П. кримінальне провадження № 0000516 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 110 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

28.02.2022 кримінальне провадження № 0000516 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Таким чином, з 12.10.2009 по 01.08.2013, тобто 45 місяців, він незаконно перебував у статусі обвинуваченого у кримінальній справі № за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Також протягом 45 місяців до нього незаконно було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Зазначав, що будучи незаконно притягнутим до кримінальної відповідальності як обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, він постійного відчував стійке нервове напруження, тривогу, роздратування та переживання, пов`язані із загрозою позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Це також призвело до поганого самопочуття, тривалого психологічного дискомфорту та в цілому істотно погіршило якість його життя, оскільки з огляду на загрозу призначення суворого покарання, він зазнав постійного стресу, хвилювання та взагалі не міг жити нормальним життям. Вищевикладене спричинило в нього виникнення глибокого депресивного стану, який тривав довгі роки. Наслідки нервового потрясіння, спричиненого слідством у вказаній справі, позивач відчуває до цього часу.

Також, перебуваючи у статусі обвинуваченого, він зазнав втрат особистого часу у зв`язку з явкою за викликами органів досудового розслідування та суду, що призвело до порушення усталеного ритму життя. Весь час він перебував у значному напруженні, був надзвичайно роздратованим та мав постійні порушення сну. Він здригався від кожного телефонного дзвінка, припускаючи, що йому телефонує слідчий, який викликає його на чергові слідчі дії. Вночі він часто прокидався і знову переживав подію ДТП. Тривалий час він був змушений жити в нестерпних очікуваннях висновків експертиз, які постійно проводились в межах кримінальної справи. Після судових засідань він повертався додому повністю психологічно роздавленим. Йому було надзвичайно морально важко бути там, бо потерпіла постійно в присутності інших свідків називала його вбивцею і звинувачувала у тому, що її рідні загинули.

Крім того, тривалий час він не міг підтримувати нормальне життя і намагався за потреби зайвий раз не виходити з дому, оскільки сусіди також знали про подію ДТП та пред`явлення йому обвинувачення, що викликало відповідний осуд з їхнього боку.

З огляду на застосування щодо нього запобіжного заходу до 01.08.2013, він не міг їздити у відпустки разом з родиною, що завдавало йому додаткового психологічного дискомфорту. Йому було важко пояснити своєму неповнолітньому сину непричетність до загибелі людей.

З метою стабілізації психологічного стану, який істотно погіршився у зв`язку з обвинуваченням у злочині, у жовтні 2009 року та у лютому 2010 року він звертався за консультацією до Городищенського районного учбово-методичного центру практичної психології.

Таким чином, з огляду на значну тривалість душевних страждань, незаконного обвинувачення, обмеження права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, істотного погіршення якості життя та дезорганізації соціальних зв`язків, порушення сну та тривожність, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в розмірі 100 000 грн. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач з 12.10.2009 по 01.08.2013 незаконно перебував у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, що становить 45 місяців, такими діями йому була заподіяна моральна шкода, розмір відшкодування якої в сумі 100 000 грн суд встановив, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати - 1 600 грн, який визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду (1 600 грн х 74 = 72 000 грн), та зважаючи на конкретні обставини даної справи.

27.06.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Кваша М. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.

Вважає рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, що виявилося в: неправильну тлумаченні ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; застосуванні ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік», що не підлягала застосуванню; незастосуванні ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік", яка підлягала застосуванню в цій справі.

12.09.2025 Черкаська обласна прокуратура надала письмові пояснення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кваша М. М. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Черкаської обласної прокуратури - прокурор Стретович М. О. просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.05.2007 на автодорозі сполученням смт. Почапинці та м. Городище в Городищенському районі Черкаської області неподалік с. Петропавлівка відбулось зіткнення автомобіля Niva Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 та пасажир автомобіля ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 від отриманих травм померли.

10.05.2007 слідчим СВ про розслідуванню ДТП при СУ УМВС України в Черкаській області Теслею В. В. винесено постанову про порушення кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

12.10.2009 старшим слідчим СВ про розслідуванню ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Мартьяновим В. І. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого по справі, пред`явивши йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

12.10.2009 до ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, застосовано запобіжний захід підписку про невиїзд.

12.10.2009 старшим слідчим СВ про розслідуванню ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Мартьяновим В. І. винесено постанову про порушення кримінальної справи в кримінальній справі відносно ОСОБА_1 по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

02.07.2013 постановою Городищенського районного суду Черкаської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 286 КК України направлено прокурору Черкаської області для проведення додаткового розслідування, з підстав неправильності та неповноти досудового слідства. Міру запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_1 залишено попередню-підписку про невиїзд.

31.10.2014 старшим слідчим в ОСВ ВР ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Сиротою П. П. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000516 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2013, у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу вказаного кримінального правопорушення.

14.06.2016 постанова старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних подій СУ МВС України в Черкаській області Сироти П. П. від 31.10.2014 про закриття кримінального провадження скасована постановою заступника прокурора області Павленка В.

28.04.2017 старшим слідчим в ОСВ ВР ДТП СУ УМВС України в Черкаській області Сиротою П. П. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000516 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2013, у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу вказаного кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У справі, яка переглядається, відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а тому він має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1 600 грн, яка визначена Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Зміни до статті 13 Закону №266/94-ВР законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1 600 грн не може бути застосована до спірних правовідносин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 2025 року - 8 000 грн.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, суд першої інстанції врахував позицію позивача та погодився з тим, що його початком є 12.10.2009 - день винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого по справі та пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Позивач обмежив строк для обрахування періоду під слідством і судом датою 01.08.2013 - день внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

Таким чином, строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом слід обраховувати з 12.10.2009 по 01.08.2013, що становить 45 місяців.

Розмір відшкодування завданої моральної шкоди становить 360 000 грн ( 8 000 грн х 45 місяців = 360 000 грн).

Апеляційний суд вважає, що вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини цієї справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивачем не надано суду доказів для застосування більшого розміру відшкодування завданої моральної шкоди, ніж мінімальний розмір, що гарантований державою.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які підлягають до застосування, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначивши розмір відшкодування в сумі 360 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кваші Михайла Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року в частині визначення розміру завданої шкоди змінити.

Визначити розмір відшкодування, яке підлягає до стягнення, у сумі 360 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.11.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук