Справа № 345/5838/25
Провадження № 2/345/2711/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить стягнути солідарно із відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 1282,84 грн., яка складається із 965,58 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 245,44 грн., 3% річних у розмірі 71,82 грн., а також стягнути із відповідачів судові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.11.2025 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про закриття провадження по справі у зв`язку із відмовою позивача від позову. У вказаній заяві позивач повідомляє, що не підтримує позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем ОСОБА_3 і просить прийняти відмову від позову у зв`язку із не підтриманням своїх вимог внаслідок задоволення їх одним із відповідачів після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі. При цьому представник позивача просить врахувати, що позивачем фактично понесені судові витрати у даній справі, а тому просить суд стягнути на користь позивача із відповідачів судові витрати на правову допомогу у розмірі 5256,27 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн., оскільки відповідач задовольнив позовні вимоги лише після пред`явлення позивачем позову до суду та відкриття провадження по справі.

Третя особа ОСОБА_5 подав заперечення на заяву про стягнення судових витрат по справі. Вважає, що у даній справі наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, а саме через відсутність предмету спору. Також вважає абсолютно безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку витрат на правову допомогу у розмірі 5256,57 грн. Так, заявлені до відшкодування витрати на правничу на правничу допомогу є абсолютно неспівмірними, адже ця справа є типовою, нескладною, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких під час складання позовної заяви адвокат витратив значний час. Також вважає, що чисельна кількість судових справ за позовом ФОП ОСОБА_1 та суми заявлених у них витрат на правничу допомогу свідчать про напрацьовану позивачем практику подання позовів без досудового звернення, що веде до штучного створення спорів із єдиною метою неспівмірного безпідставного збагачення за рахунок стягнення судових витрат на правничу допомогу, реальне понесення яких позивачем нічим не доведено.

Тому ОСОБА_5 просить закрити провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору, у стягнені судових витрат відмовити у зв`язку із їх безпідставністю та недоведеністю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 частини 2 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Оскільки відмова представника позивача від позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, її необхідно прийняти, а провадження у справі закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Однак, наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Щодо покликання третьої особи про наявність підстав для закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 у справі № 456/647/18 (провадження №61-2018св19), від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження 61-1807св20) та від 09.09.2020 у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Оскільки відповідач, як на умову для закриття провадження посилається на добровільну сплату ним заборгованості за кредитним договором після звернення позивача до суду, тобто предмет спору перестав існувати вже після відкриття провадження у справі. Крім того, між сторонами залишилося неврегульованим питання щодо відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат.

Ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивач відмовився від позову, відповідачами до початку розгляду справи по суті фактично визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 484,48 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Решту суми судового збору в розмірі 484,48 грн. необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.При цьому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частинах судові витрати на загальну суму 484,48 грн., а саме з кожного по 242,24 грн., оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено діючим законодавством.

Щодо витрат за надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх одним із відповідачів після пред`явлення позову, то наявні підстави для стягнення з відповідачів судових витрат на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025 року та додаткові угоди до даного договору, що укладені між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Юлії Біжко». 10.11.2025 р. між позивачем та адвокатським бюро «Юлії Біжко» складено акт №137 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг. Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданих послуг 5256,57 грн. Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд враховує, що в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика та давно визначені способи захисту порушених прав.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, а також враховуючи, що справа розглядалася в порядку письмового провадження без виклику сторін, відповідачі сплатити суму боргу одразу після відкриття провадження по справі, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5256,57грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивача 1000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати за надання правничої допомоги на загальну суму 1000,00 грн., а саме з кожного по 500,00 грн., оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено діючим законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255,260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості.

Провадження у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 242,24 грн. судового збору та 500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 242,24 грн. судового збору та 500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Повернути з державного бюджету з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (Отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ м.Калуш/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ): 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN): 0009614) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 сплачений ним згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №414 від 14.10.2025 року судовий збір в розмірі 484,48 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 27.11.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ