Провадження № 2-о/554/378/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Звігольської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Полтавська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, -

ВСТАНОВИВ :

28 жовтня 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить ???встановити факт належності їй свідоцтва на право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 13.06.1994 року, посвідченого Відділом приватизації житла Полтавської міської Ради, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності.

В обґрунтування заяви вказала, що їй ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994 року, посвідченого Відділом приватизації житла Полтавської міської ради, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі розпорядження за №1828 від 13.06.1994 року.

При видачі Свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Заявник зазначила, що в Свідоцтві про право власності на квартиру її прізвище записано як « ОСОБА_3 » не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, де її прізвище зазначено як « ОСОБА_4 ». Вважає, що причина неправильного написання її прізвища, ім?я та по батькові у одну літеру виникла у зв?язку із неправильним перекладом її прізвища, імені і по-батькові з російської на українську мови.

Заявник зазначає, що внаслідок такої помилки, в неї виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім?я. Виявивши допущену помилку, вона звернулася до Полтавської міської ради, однак їй повідомили, що виправити допущену технічну помилку немає можливості, відтак єдиним способом захисту її прав є встановлення факту належності правовстановлюючого документа у судовому порядку.

Ухвалою суду від 29.10.2025 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання по розгляду заяви.

11.11.2025 року до суду від представника заінтересованої особи Полтавської міської ради Коросташової С.О., надійшли пояснення, в яких вона прохала відмовити у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заперечень вказала, що заявницею не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що Полтавська міська ради якимось чином порушує, не визнає, оспорює її права чи інтереси.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Борзовець О.В. надійшло до суду клопотання в якому він прохав проводити розгляд справи призначений на 20.11.2025 р. без участі заявника та її представника, вимоги ОСОБА_1 прохав задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За вказаних обставин, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як роз`яснено в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, у свідоцтві про право власності на житло від 13.06.1994 року від 13.06.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого відділом приватизації житла на підставі розпорядження органу приватизації житла від 13.06.1994 р. №1828, Відділ управління приватизації житла посвідчив, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка (ий) знаходиться за адресою АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. ОСОБА_5 та членам сім`ї ОСОБА_2 . Квартира (кімната у квартирі спільного заселення, будинок) приватизовані згідно з ЗУ «Про приватизацію одержаного житлового фонду».

Згідно копії повторного свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 виданого 09.07.2008 року відділом РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області прізвище заявниці вказано як ОСОБА_6 .

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській обл. вбачається, що прізвище заявниці зазначено як ОСОБА_7 .

Також з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській обл. вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 31.05.2005 р. по 26.06.2009 р.

Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера виданого 29.12.1998 року вбачається, що прізвище заявниці зазначено як ОСОБА_7 .

З копії рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №81118974 від 01.10.2025 року виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Дмитренко Т. вбачається, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих державним реєстратором на виконання вимог ч. 3 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено наявність зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_1 за заявниками на підставі Свідоцтва про право власності від 13.06.1994. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 24 Закону подання заявником тих самих документів на підставі яких заявлене речове право, вже зареєстровано у Державному реєстрі прав, є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами.

З копії відповіді Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради вбачається, що Управління майном комунальної власності міста не має правових підстав для внесення виправлень до свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого відділом приватизації житла на підставі розпорядження органу приватизації житла від 13.06.1994 року №1828, оскільки відповідно до архівних приватизаційних документів, помилки в написанні прізвища у вищевказаному свідоцтві про право власності на житло не допущено, оскільки у довідці про склад сім`ї та займані приміщення до заяви від 19.05.1994 року №1828, оформленими госпрозрахунковою житлово-експлуатаційною дільницею №11, зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка квартиронаймача. Паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Октябрським РВПМУ УМВС України в Полтавській області 11.09.1997 р., на ім`я ОСОБА_1 , отримано після оформлення свідоцтва про право власності на житло- квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Отже факт, що просить встановити заявник має юридичне значення.

Також судом встановлено, що встановлення факту належності факт належності ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на житло від 13.06.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого відділом приватизації житла на підставі розпорядження органу приватизації житла від 13.06.1994 р. №1828, не пов`язане з вирішенням спору про право, оскільки право власності заявника не оспорюється.

З урахуванням викладеного та того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що спір про право власності на квартиру в даному випадку відсутній, та вказаний факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє повне підтвердження, в зв`язку з чим суд задовольняє заяву в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4,12,13,141,263,265, 293, 329-333 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Полтавська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі - задовольнити.

Встановити факт належності ??? ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , Свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_3 від 13.06.1994 року, посвідченого Відділом приватизації житла Полтавської міської ради, яким засвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Т.М.Черняєва