Справа № 702/679/25
Провадження № 2/702/477/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11 .2025 м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Барської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,

представник позивача не з`явився,

відповідач ОСОБА_1 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань м. Монастирище цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

25.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач, фактор), в інтересах якого діє представник Кудіна А. В., звернулось до суду з вимогою до відповідача ОСОБА_1 (далі у тексті також відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 21401,25 грн. та понесених судових витрат в розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30.05.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі також ТОВ «Маніфою», первісний кредитор, позикодавець) та ОСОБА_1 укладений Договір позики №7477907.

Вказаний правочин підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на його номер телефону, що підтверджують п.9 Договору, адреса, реквізити та підписи сторін.

11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу №11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно із Реєстром боржників №9 від 11.12.2024 до Договору факторингу №11-01/2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №7477907 від 30.05.2024 в сумі 21401,25 грн., з яких 6500,00 грн. основного боргу; 7800,00 грн. заборгованість за процентами за користування позикою; 7101,25 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику.

Відповідно до умов Договору позики ОСОБА_1 зобов`язався вчасно повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними в порядку, визначеному цим Договором. Однак, отримавши грошові кошти, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту.

З мотивів невиконання відповідачем взятих на себе умовами Договору позики обов`язків, ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке набуло права вимоги за цим правочином, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 21401,25 грн. заборгованості.

Постановленою 30.07.2025 ухвалою суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області відкрила у справі спрощене позовне провадження з викликом сторін та встановила відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження на подання відзиву на заявлену вимогу.

Ухвалою суду від 01.10.2025 у позивача витребувані докази на підтвердження того, що первісний кредитор перерахував на картковий рахунок відповідача 6500,00 гривень кредиту, а також розрахунок заборгованих сум.

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у тексті позовної заяви просив проводити розгляд справи у відсутність представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, жодних заяв чи клопотань не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи суд не встановив, тому справа розглянута за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Оскільки відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд виходив із такого.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідженням паперової копії Договору позики №7477907 (далі у тексті також Договір, Кредитний договір, правочин, Договір №7477907) суд встановив, що 30.05.2024 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладений Договір, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в розмірі 6500,00 грн., на умовах строковості, повернення, платності, а позичальник зобов`язується повернути суму позики та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього правочину.

Позика надається строком на 80 днів, тобто до 18.08.2024. Процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, є такими: акційна процентна ставка (середньоденний розмір процентів) 1,5% на день, базова процентна ставка (середньоденний розмір процентів) 1,5% на день; основна процентна ставка фіксована 1,5% на день, денна процентна ставка 0,65625% (п.2.1-2.4 Договору).

Пунктом 2.5 Договору сторони обумовили, що позика надається позичальнику в день його підписання сторонами шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Також сторони передбачили, що за неправомірне користування позикою/її частиною позикодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити, проценти на прострочену позику у таких розмірах: 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та в розмірі 3% від суми позики, починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування. Розмір процентів на прострочену позику є фіксованим та не може бути змінений позикодавцем в односторонньому порядку. При нарахуванні процентів за цим пунктом Договору позикодавець дотримується обмежень щодо нарахувань, що встановлені Законом України «Про споживче кредитування» (п.6.2 договору позики).

Договір позики підписаний ОСОБА_1 30.05.2024 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «t64382» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.9.1-9.5 Договору) (а.с.6-11).

Розрахунком та Графіком платежів, як додатком до Договору позики №7477907 від 30.05.2024, сторони передбачили, що, у разі користування кредитними коштами в сумі 6500 грн. до 18.08.2024, розмір відсотків буде становити 3412,50 грн. (а.с.11 зворот-13).

Згідно наданих на вимогу суду відомостей ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 27.12.2024 №7/6869 на підставі Договору на переказ коштів №2106/23-01 від 21.06.2024, що укладений між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Маніфою», 30.05.2024 о 11:40:43 на карту НОМЕР_1 здійснене зарахування 6500,00 грн., номер замовлення 9t24649b-f499-4896-b769-e7f952d69daa, ID платежу .

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Маніфою», станом на 11.12.2024 заборгованість відповідача за Договором №7477907 від 30.05.2024 складає 21401,25 грн, з яких 6500, грн. основного боргу, 7800,00 грн. заборгованість за процентами за користування позикою, 7101,25 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику (а.с.24).

Відповідно до укладеного 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Договору факторингу №11-01/2024, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт - відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.17-19).

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1 п.1 Договору факторингу №11-01/2024).

11 грудня 2024 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі-фактор) уклали додаткову угоду №10 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, відповідно до п.3 якої клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників №9 від 11.12.2024, в тому числі детальні розрахунки заборгованості за договорами позики по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення договору позики по дату відступлення права вимоги та документ, що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником (а.с.23).

Також, за умовами додаткової угоди №10 від 11 грудня 2024 року до Договору факторингу №11-01/2024 від 11 грудня 2024 року ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору. Положення цієї Додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру боржників №9 від 11 грудня 2024 року, і не змінюють порядок оплати інших реєстрів.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників №9 від 11.12.2024 та витягу з Реєстру боржників №9 від 11.12.2024 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №7477907 від 30.05.2024 в сумі 21401,25 грн., з яких 6500 грн. основного боргу; 7800,00 грн. заборгованість за процентами за користування позикою; 7101,25 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику (а.с.20, 22).

Як визначають умови Договору позики, ОСОБА_1 зобов`язався повернути отримані у володіння і користування грошові кошти у визначений правочином строк та сплатити відсотки за користування коштами.

Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Договором позики та надав відповідачу кредитні кошти у володіння та користування, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за правочином не виконав і отримані в борг грошові кошти не повернув, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість.

З часу набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 , відсотки та штрафні санкції останньому не нараховувалися.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як випливає зі змісту дослідженої судом паперової копії Договору позики, правочин підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП.

При укладанні кредитного договору відповідачем вчинений ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним.

Отже, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про умови Договору позики, взятих на себе грошових зобов`язань не виконав, а тому заборгованість за правочином в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_1 . Договір позики не оспорював, доказів виконання взятих на себе зобов`язань не надав, а тому суд приходить до висновку про те, що кредитні правовідносини між сторонами мали місце, на виконання їх умов відповідач отримав 6500,00 гривень, які не повернув і проценти за користування ними не сплатив.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Надані позивачем вищезазначені Договір факторингу, додаткова угода до договору факторингу, Акти прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу, Реєстр боржників, які є додатками до цього Договору, свідчать про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло у встановленому законом порядку права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №7477907 від 30.05.2024.

За наведеного, ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним Договорам позики перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Відповідач отримані в позику кошти у визначений Договором строк не повернув, тому із нього на користь позивача слід стягнути 6500,00 грн. суми позики за Договором №7477907 від 30.05.2024.

Щодо розміру процентів за користування позикою, то суд приходить до висновку, що вони підлягають стягненню тільки за період кредитування, тобто з 30.05.2024 по 18.08.2024.

Вирішуючи спірні правовідносини у цій частині суд враховує постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), за змістом яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

При цьому Вищий Суд також виснував, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

За умовами Договору позики №7477907 від 30.05.2024 ОСОБА_1 зобов`язався повернути 6500, грн. суми позики, за користування якою сплачувати фіксовану процентну ставку в розмірі 1,50000% в день.

Згідно з умовами Договору позики строк кредитування 80 днів 30.05.2024 по 18.08.2024. Пролонгації Договору його умови не визначають.

Отже за вказаний період кредитування відповідач має обов`язок заплатити позивачу 7800,00 гривень процентів ((6500,00х1,50000%)х80 днів).

Пунктом 6.2 Договору позики №7477907 від 30.05.2024 передбачене право позикодавця нараховувати і обов`язок позичальника сплачувати проценти за неправомірне користування позикою/її частиною у таких розмірах: 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та в розмірі 3% від суми позики, починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування.

Розмір процентів на прострочену позику є фіксованим та не може бути змінений позикодавцем в односторонньому порядку. При нарахуванні процентів за цим пунктом договору позикодавець дотримується обмежень щодо нарахувань, які встановлені Законом України «Про споживче кредитування».

Поняття «неправомірне користування позикою/її частиною» сторони в Договорі не визначили. Однак, згідно з розділом 1 Договору позики строк правомірного користування є строком позики, тобто періодом, на який ТОВ «Маніфою» надає позику позичальнику і який може бути змінений шляхом укладення додаткової угоди

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що правомірне користування позики, це визначений сторонами строк кредитування, а неправомірне користування позикою після спливу строку позики, тобто, фактично, позивач просить стягнути проценти за користування позикою поза межами строку кредитування.

Оцінюючи ці доводи позивача суд наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Суд зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, вочевидь, порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 24 травня 2023 року у справі №408/8199/16-ц.

За наведеного вимога позивача про стягнення 7101,25 грн. боргу за процентами на прострочену позику до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову про стягнення 21401,25 грн. боргу позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на суму 14300 грн. (67 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2029,00 грн. (3028 х 67%) судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 287 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14300 гривень 00 копійки заборгованості за Договором позики №7477907 від 30.05.2024, у тому числі 6500,00 грн. основного борг та 7800,00 грн. заборгованості за процентами за користування позикою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2029 (дві тисячі двадцять дев`ять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN: НОМЕР_2 у АТ «ТАСКОМБАНК»;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Тетяна БАРСЬКА