РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 567/113/25

Провадження № 22-ц/4815/1254/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Авраменко Юлії Сергіївни на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в :

В січні 2025 року в Острозький районний суд Рівненської області з заявою про встановлення факту перебування на утриманні звернулася ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що після розлучення батьків разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , який має інвалідність з дитинства, проживала та вела спільне господарство разом з батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , який маючи дохід від надання послуг за допомогою мотоблоку та зі зварювальних робіт, утримував їх.

Зазначає, що з липня 2024 року батько був призваний на військову службу, під час якої продовжував утримувати її та її сина, а 02.10.2024 при захисті Батьківщини зник безвісти в районі населеного пункту Гостре Покровського району Донецької області. Посилаючись на те, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне для реалізації права на отримання грошового забезпечення батька в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №844 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», просить суд встановити факт її перебування на утриманні у ОСОБА_3 .

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року заяву ОСОБА_4 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні залишено без розгляду.

Роз`яснено заявниці ОСОБА_1 її право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Авраменко Юлії Сергіївни, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сам факт заперечення представником Міністерства оборони України щодо утримання Заявниці та посилання на зміни у законодавстві не створює спору про право. Міноборони не є тією стороною, в якої може виникнути право на грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.

Заінтересовані особи у справах окремого провадження мають право надавати пояснення, але аж ніяк не заперечення. Заперечення стосуються предмета спору та є елементом змагального процесу, який притаманний позовному провадженню.

Представник Міноборони двічі (05.03.2025 та 01.07.2025) зазначав, що результати розгляду справи не вплинуть на права та обов`язки Міністерства, оскільки питання виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця належить до виключних повноважень командира військової частини та територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а не Міноборони в цілому.

Заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , на обов`язки та інтереси якої впливатиме безпосереднє прийняття рішення, не заперечувала проти заяви.

ОСОБА_3 зник безвісти 02.10.2024 року. Закон № 3995-IX, яким внесено зміни до Закону № 2011-XII (і виключено осіб, які перебували на утриманні, з переліку отримувачів грошового забезпечення), вступив в дію лише з 01.02.2025 року. Таким чином, для визначення кола осіб, які мають право на грошове забезпечення, має застосовуватися Закон № 2011-XII в редакції від 25.08.2024 року, яка була чинною на момент зникнення

Суд першої інстанції в ухвалі (ст. 5) помилково посилається на Наказ Міністерства оборони України № 260 (щодо переліку осіб, які можуть отримувати грошове забезпечення у разі його смерті (загибелі)), а не зникнення безвісти.

Представником Військової частина НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, який не підлягає врахуванню, оскільки поданий особою, яка належним чином не підтвердила своїх повноважень.

До відзиву долучена довіреність у порядку передоручення за змістом якої ОСОБА_5 , на підставі Довіреності від 30.11.23 р., виданої Військова частина НОМЕР_1 , уповноважує, в порядку передоручення, ДОБРА ЯРОСЛАВ-ДМИТРО ОЛЕГОВИЧ представляти інтереси Військова частина НОМЕР_1 в судах.

Повноваження ТЕРЕЩЕНКО ВАДИМА ВОЛОДИМИРОВИЧА належними доказами не підтверджені, зокрема суд позбавлений можливості перевірити строк дії Довіреності від 30.11.23, право передоручення. повноважень.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 23 червня 2025 року у справі № 440/555/24 зазначив, що порядок надання доступу користувачем його представнику(ам) до матеріалів судових справ через його електронний кабінет в системі «Електронний суд», визначений Положенням про АСДС, не відміняє порядку підтвердження повноважень на представництво особи в суді, визначений процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти створюють юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) викладено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22).

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що заінтересована особа Міністерство оборони України заперечує факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_3 , а відтак і її право на грошове забезпечення військовослужбовця. Тому дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України наявний спір про право на грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Водночас у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) вказано, що між фізичною особою та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

На цей пункт також посилався Верховний Суд у справі №299/4993/22 де ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також перебування її на утриманні онука ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1.

Слід враховувати, що самі по собі заперечення відповідного органу (Міноборони України, ТЦК та СП) проти наявності у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги, не свідчать про існування спору про право (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 179/986/23). У справі № 179/986/23 проти задоволення заяви фізичної особи про встановлення факту належності до сім`ї свого батька, який загинув у м. Бахмут Донецької області та факту перебування на утриманні батька, заперечували РТЦК і Міністерство оборони України.

Таким чином наявна судова практика у подібній категорії справ вказує, що встановлення судом обставин чи існує спір про право можливе після встановлення позиції інших осіб які можуть претендувати, як на майно так і на отримання грошового забезпечення.

Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Як вбачається з матеріалів справи Міністерство оборони України просило виключити його зі складу учасників та залучити військову частину, оскільки питання виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця належить до повноважень командира ВЧ згідно п. 4, 5 Порядку №884.

Зважаючи на викладене колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження через наявність спору про право між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України.

Положеннями п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Авраменко Юлії Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.