ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданою смертю чоловіка на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. В обґрунтування посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, під час роботи на ДВАТ «Шахта «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є відповідач.

Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, 600 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка 400 000 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 3200 гривень.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру, зменшивши його до 100 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.

Зазначає, що застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (Закону N 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону N 1105-ХІУ повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

До позовної заяви не додано жодних документів, які підтверджували б факт заподіяння позивачу моральної шкоди. В позовній заяві ОСОБА_3 зазначено, що факт заподіяння моральної шкоди наявний, проте будь-яких доказів наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення до фахових лікарів, висновку лікарів щодо виявленого будь-якого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, до позовної заяви не додано,що також не було враховано судом першої інстанції при винесені рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити рішення без змін , а апеляційну скаргу без задоволення. Вважав, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок смерті ОСОБА_2 позивач втратила свого чоловіка, рідну людину, опору в житті, батька її дитини, що має безповоротну дію, зазнала душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті позивача, яка втратила турботу, моральну та матеріальну підтримку близької людини. Позивач з чоловіком мали чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю. Позивач отримувала від свого чоловіка як матеріальну допомогу, крім того вона отримувала від ОСОБА_2 допомогу з дитиною, у побуті та ін., оскільки він завжди піклувався і підтримував морально свою дружину.

Стягнення моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадом на виробництві, наслідком якого настала смерть працівника з роботодавця, а не з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування визнано законним.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником позивача та представником відповідача.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що з 09 червня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався на виробничому структурному підприємстві ДВАТ «Шахта «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є відповідач.

Згідно Акту розслідування нещасного випадку №56, що стався 21 липня 2002 року об 11 годині 45 хвилин на ДВАТ «Шахта «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля» встановлено, що причинами нещасного випадку є вибух метало повітряної суміші в 572 бортовому штреку. Непрогнозований приплив метану у 572 бортовому штреку із газонасичених підстілаючих куполів пісковиків та вище розташованих вугільних прошарків у зоні послаблених порід, розкритих гірничими породами. Нарушення вибухобезпечності у ввідній коробці електродвигуна лебідки ЛВД-34, розташованої на 58 пікеті 572 бортового штреку.

Відповідно до свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер через травматичний розрив селезінки у віці 28 років.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 був смертельно травмований та загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Допущене відповідачем порушення права ОСОБА_2 на безпечні умови праці призвело до нещасного випадку та смерті останнього, тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем моральної шкоди дружині загиблого працівника.

Смерть чоловіка позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 21 липня 2002 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому суд першої інстанції правильно керувався положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

За встановлених обставин, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтовано висновку про наявність правових підстав для покладення на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» обов`язку з відшкодування позивачу, як дружині загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 440-1 ЦК Української РСР.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

При визначені розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із того, що факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, смерть чоловіка у віці 28 років була раптовою і несподіваною для неї, внаслідок цієї жахливої події позивачка втратила назавжди близьку і кохану людину, її життя назавжди змінилося.

Проте, стягуючи моральну шкоду в розмірі 400 000 грн., суд першої інстанції не врахував, що смерть чоловіка позивачки настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до суду із зазначеним позовом вона звернулася в листопаді 2024 року, тобто за сплином більше 22 років. І ті обставини, якими вона обгрунтовувала спричинення їй моральної шкоди давно змінилися і якими обставинами на теперішній час спричинена їй моральна шкода за сплином такого тривалого часу, окрім смерті чоловіка, позивач не посилається і матеріали справи не містять.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов необгрунтованого висновку про стягнення 400 000 грн.

Враховуючи, що значний проміжок часу об`єктивно впливає на інтенсивність та характер пережитих позивачкою моральних страждань, а також на можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між заявленими стражданнями та подією, що мала місце у віддаленому минулому. У зв`язку з цим розмір компенсації, визначений судом першої інстанції, підлягає перегляду з урахуванням принципів розумності та справедливості.

За встановлених обставин, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, їх глибини та тривалості, а також з дотриманням засад розумності і справедливості та конкретних обставин справи, а також того, що відповідач визнає позов в 100 000 грн., то зазначений розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Колегія суддів, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 400 000 грн. до 100 000 грн.

При цьому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди без оподаткування. Оскільки не ототожнюється відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в даній справі ухвалюється рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка, а тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.

Згідно положень п.2 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частинами шостою та сьомою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, як і вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», то судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу та судового збору не підлягають відшкодуванню сторонам з огляду на положення ст. 141 ЦПК України про взаємозарахування.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 600 000 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з « 400 000 гривень» до «100 000 (ста тисяч) гривень».

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року частині стягнутого судового збору з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2025 року.

Судді: