Справа № 758/5554/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву представника позивача про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Рух Чесно», про захист честі, гідності та ділової репутації,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації «Рух Чесно» (надалі за текстом відповідач), про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою від 25.05.2023 (суддя Будзан Л.Д.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

16.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив.

26.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.06.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11.10.2023 (суддя Будзан Л.Д.) позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2025 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду від 19.02.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «РУХ ЧЕСНО», про захист честі, гідності та ділової репутації направлено до Подільського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В.

Ухвалою від 20.03.2025 справу прийнято до розгляду та вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання на 15.05.2025.

У підготовчому засіданні 15.05.2025 представники сторін участь не взяли.

У підготовчому засіданні судом оголошено до 09.07.2025.

У підготовчому засіданні 09.07.2025 взяв участь представник відповідача, представник позивача у підготовче засідання участі не прийняв.

У підготовчому засіданні судом оголошено до 10.09.2025.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України).

10.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив, у якому міститься клопотання про поновлення строку на його подачу.

15.07.2025 до суду від позивача надійшли заперечення щодо прийняття відзиву.

25.07.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про доставку в судове засідання та про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 10.09.2025 взяв участь представник відповідача, представник позивача у підготовче засідання участі не прийняв.

Розглянувши заяву позивача про доставку в судове засідання, яке обгрунтовано метою реалізації права на участь у судовому засіданні та перебуванням позивача в слідчому ізоляторі, судом залишено залишено вказану заяву без задоволення, оскільки явка сторін не визнавалась судом обов`язковою, позивачем не було забезпечено участь у судовому засіданні через представника, а також, через те, що судом вже відкладалось підготовче засідання, у зв`язку з неявкою позивача.

Також, судом було задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на прийняття відзиву, яке обгрутовано тим, що новий представник відповідача ознайомився з Ухвалою від 20.03.2025 та всіма матеріалами справи 04.07.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заперечення позивача щодо прийняття відзиву, суд залишив без задоволення враховуючи поважність причини пропуску відповідачем строку на подання відзиву та обгрунтування клопотання відповідача.

У підготовчому засіданні 10.09.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.11.2025.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

12.09.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження та про залишення без розгляду клопотання відповідача про зобов`язання надати відповіді на питання.

12.09.2025 до суду від відповідача надійшла відмова від надання відповідей на питання, клопотання про зобов`язання надати відповіді на питання та заперечення проти заперечень на прийняття відзиву.

07.11.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 10.11.2025 судом задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.11.2025 до суду від позивача надійшли заява про відвід судді.

У судовому засіданні 13.11.2025 представники сторін участь не взяли.

Розглянувши вказану заяву про відвід судді, Суд зазначає наступне.

Заява обгрунтована тим, що згідно з протоколом судового засідання № 5090106 від 10 вересня 2025 року, суд не розглянув клопотання та заперечення представника позивача і для того, щоб надати своїм діям вигляду законності, забезпечив реєстрацію частини з них (клопотання про відкладення розгляду справи та заперечення на клопотання відповідача) лише 12.09.2025, тобто, через два дні після завершення засідання.

Водночас, подані представником відповідача за менше ніж годину до засідання документи відмова від надання відповідей і заперечення проти заперечень позивача були враховані судом без надання позивачу можливості висловити з приводу вказаних документів свою позицію.

Окрім того, з метою забезпечення свого права на участь в судовому засіданні 06 листопада 2025 року позивач повторно звернувся до суду з клопотанням про його доставку до суду з метою надання пояснень в судовому засіданні.

Разом з тим, наразі, дані про розгляд вказаного клопотання відсутні. Зважаючи на те, що в аналогічному клопотанні вже було фактично відмовлено, є підстави стверджувати про те, що й вказане клопотання буде залишено без розгляду.

Наведене вище, у сукупності з незадоволенням заяви позивача про доставлення його до суду є очевидним для будь якого неупередженого спостерігача порушенням принципу рівності сторін та права позивача на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно ч. 2 до ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч. 3 ст. 40 ЦПК України).

У відповідності до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву про відвід, зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Водночас, позивач, обґрунтовуючи свою заяву про відвід, фактично посилається на незгоду з процесуальними діями головуючого судді, які на думку заявника полягають у залишенні без задоволення клопотання позивача про доставку останнього у судове засідання та у ймовірній відмові у задоволенні повторного.

Щодо залишення без задоволення інших клопотань представника позивача, суд зазначає, що заяви та клопотання у справі були розглянуті у встановленому ЦПК України порядку за участі наявного представника сторони у судовому засіданні, в той час невирішення заяв та клопотань які надійшли до початку судового засідання призначеного на 13.11.2025 унеможливлено внаслідок подання до суду представником позивача заяви про відвід судді.

Більше того, заявником не вказано в чому ж полягає звуження прав позивача або виникла обставина неможливості реалізації учасниками процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; який вираз мало упереджене або не об`єктивне ставлення судді.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України, рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001, судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Так, відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони нескасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

У відповідності до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 1 Кодексу суддівської етики установлено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Згідно зі статтею 8 Кодексу суддівської етики, суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з пунктом 50 Висновку № 3 (2002) КРЄС, кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов`язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Головуючим суддею не допускались порушення чи зловживання, які б могли свідчити про його упередженість, очевидність майбутнього судового рішення у справі № 758/5554/23, а заявником не обґрунтовані будь-які інші підстави для відводу судді, передбачені ст. 36 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід, оскільки в заяві відсутні докази існування обставин, передбачених статтею 36 ЦПК України в якості підстав для відводу судді.

Керуючись ст. ст. 36, 40, 252, 253, 259 - 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Рух Чесно», про захист честі, гідності та ділової репутації - визнати необґрунтованою;

Передати заяву для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України;

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гребенюк