Номер провадження: 22-ц/813/3080/25
Справа № 522/79/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №522/79/24 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року у складі судді Домусчі Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 29 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку (зареєстровано в суді 03 січня 2024 року) до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника відділу трудових ресурсів ТОВ «Укратлантік» (наказ №18/234-к від 31 серпня 2018 року), 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (наказ №23/123-к від 29 вересня 2023 року).

ОСОБА_1 має двох дітей ОСОБА_2 , 2016 року народження, ОСОБА_3 , 2020 року народження, з огляду на що має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, яка передбачена частиною 1 статті 19 Закону України «Про відпустки». ОСОБА_1 надала товариству довідку від 12 вересня 2023 року №590-ЦО/И, що була надана її чоловікові ОСОБА_4 про те, що йому не надавалась за 2022 та 2023 роки додаткова відпустка як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Відповідач ТОВ «Укратлантік» при звільненні на виконання вимог статті 116 КЗпП України грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки не виплатив.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ТОВ «Укратлантік»:

грошові кошти в сумі 157138,96 грн., з яких 30288,60 грн. сума грошової компенсації додаткової відпустки при звільнені, 126850,36 грн. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей;

витрати на сплату судового збору в сумі 1268,50 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8300,00 грн. (т.1 а.с.1-4).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2024 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.38).

Відповідач ТОВ «Укратлантік» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі соціальні відпустки як відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону), додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (ст.19 цього Закону). На підставі поданої працівником ОСОБА_5 заяви товариством було надано передбачену статтею 18 Закону України «Про відпустки» відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 14 грудня 2020 року по 29 вересня 2023 року на підставі наказу від 14 грудня 2022 року №20/560-В. Право на додаткову відпустку працівникам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років передбачено статтею 19 вказаного Закону. Дані відпустки є соціальними. Отже, у період з 14 грудня 2020 року по 29 вересня 2023 року працівник ОСОБА_5 обрала державну гарантію на відпустку для виховання дітей у виборі права перебувати у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Стосовно надання додаткової соціальної відпустки на дітей в період перебування у відпустці для догляду за дитиною Мінекономіки повідомило у своєму листі від 01 липня 2021 року №4712-06/34401-07, що законодавством про працю не передбачено надання двох відпусток одночасно; надання компенсації за додаткову соціальну відпустку матері (батьку) за період її (його) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не передбачено, як не передбачено і надання двох відпусток одночасно.

У відзиві звернуто увагу на частину 7 статті 20 Закону України «Про відпустки», якою визначено, що додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад інші щорічні відпустки та у разі потреби переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 Закону. Оскільки у період з 14 грудня 2020 року по 29 вересня 2023 року працівник перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то надання додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, понад таку відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не передбачено статтею 20 Закону (відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не відноситься до «інших щорічних відпусток» згідно статті 4 Закону та не підлягає перенесенню згідно статті 11 Закону). Нормами КЗпП України не визначено набуття стажу, що дає право на додаткову відпустку на дітей, а також надання додаткової відпустки працівникам, які мають дітей понад відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Законні підстави для задоволення позову відсутні (т.1 а.с.52-54).

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 надано відповідь на відзив, за змістом якого підтримано позовні вимоги та їх обґрунтування, зауважено, що листи та роз`яснення Мінекономіки не є належними доказами (а.с.73-76).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Укратлантік» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні в розмірі 30288,60 грн., середній заробіток за час затримки виплати компенсації за всі невикористані дні додатковї відпустки працівникам, які мають дітей (у період з 30 вересня 2023 року по 29 грудня 2023 року) у розмірі 60000,00 грн., в решті вимог відмовлено; стягнуто з ТОВ «Укратлантік» на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1268,50 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8300,00 грн. (т.1 а.с.170-178).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на компенсацію додаткової відпустки відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Укратлантік» на рішення суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укратлантік» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.29-39).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. За приписами чинного законодавства, якщо у працівника є діти він має право на додаткову оплачувану відпустку, яка належить до категорії соціальних, а не щорічних. Така відпустка має низку нюансів, які відрізняють її від звичайних щорічних відпусток. У позивача відсутні будь-які законні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, розрахунок середнього заробітку для виплати компенсації проведено не у відповідності до Порядку №100, не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду у категорії справ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Надання відпусток регулює Конституція України, Кодекс законів про працю, Закон України «Про відпустки», якими не передбачено права на надання додаткової соціальної відпустки на дітей у період перебування у відпустці до догляду за дитиною, а також обчислення стажу, що надає право на додаткову соціальну відпустку на дітей у період перебування у відпустці для догляду за дитиною. ОСОБА_5 реалізовано законне право перебування у соціальній відпустці для виховання дітей обраного нею виду - відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад інші щорічні відпустки та у разі потреби переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 Закону. Надання компенсації за додаткову соціальну відпустку працівникам, які мають дітей, за період їх перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не передбачено законом.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач має право на отримання грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки, як одному із батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Позивач дотрималась усіх вимог, як того вимагає законодавство, щоб скористатися правом на грошову компенсацію за всі не використані дні додаткової відпустки. Відповідач не виплатив позивачу таку грошову компенсацію, тим самим порушив права позивача на отримання грошової компенсації при звільненні. Додаткова відпустка, за своєю суттю, є доповненням до щорічних відпусток, гарантованих працівнику чинним законодавством України. Особа набуває право на додаткову відпустку за умови, якщо має двох або більше дітей віком до 15 років. Позивач є матір`ю двох дітей, таким чином набула право на додаткову відпустку у 2020 році, коли народила другу дитину, тобто момент виникнення права на відпустку виник у позивача лише у 2020 році. Із аналізу норм Закону України «Про відпустки» можна дійти висновку, що кожна наступна відпустка може надаватися лише після завершення попередньої, а в разі її не використання - отримання компенсації при звільненні. За період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років у неї «накопичувалася» додаткова відпустка одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Якби позивач не звільнялася, вона могла б на наступний день після виходу із відпустки по догляду за дитиною до трьох років отримати додаткову відпустку тривалістю 10 днів як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Відповідач заперечує будь-які факти та робить підміну понять. Листи Мінекономіки, на які посилається відповідач, не можуть розглядатися судом як належний доказ, тому не можуть братися до уваги. Середній заробіток за час затримки виплати проведено у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Відповідач не зазначає в скарзі, яку суму все ж має виплатити позивачу за порушення останнім вимог трудового законодавства (т.2 а.с.84-89).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду провідного фахівця з управління персоналом ТОВ «Укратлантік» (наказ №17/362-к від 08 грудня 2017 року).

01 вересня 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника відділу трудових ресурсів ТОВ «Укратлантік» (наказ №18/234-к від 31 серпня 2018 року).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку з 14 грудня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (наказ №20/560-В від 14 грудня 2020 року).

29 вересня 2023 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі поданої Заяви від 15 вересня 2023 року (Наказом №23/123-к від 29 вересня 2023 року).

З особової картки працівника ТОВ «Укратлантік» ОСОБА_1 вбачається, що працівник перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 грудня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідок №03/04-24 від 03 квітня 2024 року, №03/1-04/24 від 03 квітня 2024 року ТОВ «Укратлантік» ОСОБА_1 по 29 вересня 2023 року працювала на посаді заступника начальника відділу трудових ресурсів; на дату звільнення 29 вересня 2023 року посадовий оклад за посадою складав 30667,13 грн.; при звільненні за власним бажанням 29 вересня 2023 року нараховані ОСОБА_1 суми становили 0,00 грн. (основна та додаткова заробітна плата - 0,00 грн.; заохочувальні та компенсаційні виплати - 0,00 грн.; інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до основного законодавства, у тому числі при звільненні - 0,00 грн.).

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Укратлантік» з листом (електронний документ), за змістом якого вказала, що у 2021 році у неї виникло право на додаткову соціальну відпустку, що за 2021, 2022, 2023 рік мала право на 30 днів соціальної відпустки, що при звільненні компанія мала компенсувати їй 30 днів вказаної невикористаної відпустки.

29 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку подано до суду позов про стягнення грошової компенсації додаткової відпустки та середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види відпусток:

1)щорічні відпустки: основна відпустка (ст.6 Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст.17 Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (ст.19 Закону); відпустка при народженні дитини (ст.19-1 Закону).

Право на надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачено статтею 18 Закону України «Про відпустки», за змістом даної норми після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Право на надання додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю підгрупи А І групи, передбачено статтею 19 Закону України «Про відпустки», за змістом даної норми одному з батьків, які мають двох і більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Відпустки, передбачені статтями 18, 19 Закону України «Про відпустки» є соціальними відповідно до пункту 4 статті 4 вказаного Закону.

ОСОБА_1 народила другу дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 грудня 2020 року по 30 вересня 2023 року (наказ №20/560-В від 14 грудня 2020 року).

ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за статтею 38 КЗпП України

ОСОБА_1 звільнено 29 вересня 2023 року із займаної посади за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі поданої Заяви від 15 вересня 2023 року (Наказом №23/123-к від 29 вересня 2023 року).

За положеннями статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення; якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

ОСОБА_1 у період з 14 грудня 2020 року по 30 вересня 2023 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; заяву про звільнення з 29 вересня 2023 року за власним бажанням подала 15 вересня 2023 року, перебуваючи у вказаній відпустці; звільнення із займаної посади проведено за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 29 вересня 2023 року.

Отже, по закінченню відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, працівник ОСОБА_1 на роботу не вийшла, звільнилася за власним бажанням.

У день звільнення нарахованих та невиплачених сум, належних ОСОБА_1 при звільненні, не було.

Щодо додаткової відпустки, як працівнику, яка має двох дітей.

У період з 14 грудня 2020 року по 30 вересня 2023 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнилася з роботи з 29 вересня 2023 року, тобто без виходу на роботу по закінченню відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Отже, за період 2021, 2022, 2023 років (до звільнення) ОСОБА_1 не могла бути надана соціальна додаткова відпустка як працівнику, яка має двох дітей, тривалістю 10 календарних днів, так як у цей період ОСОБА_1 перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Чинне законодавство не передбачає права на відпустку як працівнику, який має дітей, у період перебування цього ж працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Передбачене статтею 19 Закону України «Про відпустки» право на додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, належить як матері, так і батьку, з огляду на що батько дітей не був позбавлений у період знаходження матері дітей у відпустці для догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку можливості мати таку додаткову відпустку як працівник, який має дітей.

Оскільки ОСОБА_1 не набула права на додаткову відпустку, передбачену статтею 19 Закону України «Про відпустки», у період перебування її у відпустці, передбаченій статтею 18 Закону України «Про відпустки», а по закінченню відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на роботу не вийшла, звільнилася, то, відповідно, на день звільнення не мала як таких днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 вказаного Закону, з огляду на що у ТОВ «Укратлантік» як роботодавця не виникло обов`язку здійснювати звільненому працівнику ОСОБА_1 виплату компенсації за додаткову відпустку за спірний період.

Правові підстави для задоволення позову в частині вимог про компенсацію додаткової відпустки відсутні, порушень статті 116 КЗпП України не встановлено, відтак, підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також відсутні, з огляду на що не надається аналіз правильності/неправильності проведеного позивачем та судом у рішенні розрахунку стягнення середнього заробітку у сенсі положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (зі змінами та доповненнями).

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права має наслідком скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Справа в провадженні суду першої інстанції з січня 2024 року, суду апеляційної інстанції з листопада 2024 року, призначена ухвалою суду від 28 січня 2025 року до розгляду на 02 жовтня 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій; про розгляд справи учасники справи повідомлені; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 02 жовтня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укратлантік» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова