Номер провадження: 22-ц/813/7315/25
Справа № 522/8739/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Приватного підприємства «КК «КОІН» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року, повний текст якого складено 22 травня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Науменка А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «КК «КОІН», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку П`ЄР», про визнання договорів недійсними,

встановив:

04.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства (далі ПП) «КК «КОІН», третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) П`ЄР», про визнання договорів недійсними, а саме:

- визнати недійсним договір від 14.09.2021 року про надання послуг, укладений між ОСОБА_1 та ПП «КК КОІН»;

- визнати недійсним договір від 14.09.2021 року про відшкодування комунальних витрат, укладений між ОСОБА_1 та ПП «КК КОІН».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що зазначені договори слід визнати недійсними, оскільки під час укладання договорів було порушено порядок укладання даних договорів, який передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач не є особою, яка мала право підписувати дані договори, договір про надання послуг за своїм змістом не відповідає Типовому договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відповідач не мав права укладати з позивачем ні договір про надання послуг, ні договір про відшкодування комунальних витрат, оскільки не є управителем.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано недійсним договір від 14.09.2021 року про надання послуг, укладений між ОСОБА_1 та ПП «КК КОІН».

Визнано недійсним договір від 14.09.2021 року про відшкодування комунальних витрат, укладений між ОСОБА_1 та ПП «КК КОІН».

Стягнуто з ПП «КК КОІН» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (т.1, а.с.218-227).

В апеляційній скарзі ПП «КК КОІН» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.50-64).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.2, а.с.119-121).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність учасників справи та на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не укладав з виробниками комунальних послуг жодних договорів колективного споживання комунальних послуг, відповідача не було обрано на загальних зборах співвласників управителем багатоквартирного будинку, та відповідач не надав суду доказів того, що він був організатором загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , то відповідач не мав права укладати з позивачем спірний договір про відшкодування комунальних витрат та договір про надання послуг.

Суд першої інстанції також вказав, що виходячи з предмету спору та доказування, ним не досліджувались обставини та не надавалась оцінка тим фактам, що спірні договори фактично виконувались сторонами.

Проте, з висновком суду про необхідність задоволення позовних вимог, колегія суддів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що при підписанні спірних договорів його запевнили, що це є типовими договорами, які підписують усі мешканці будинку, що дані договори стосуються конкретної квартири і що вони є типовими.

Однак, на думку позивача, спірні договори слід визнати недійсними, оскільки вони не відповідають приписам Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», та були укладені без рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Договір від 14 вересня 2021 року, укладений між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 про надання послуг, не відповідає вимогам Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 р. №712, чим порушує права та інтереси позивача, співвласника будинку, щодо якості надання послуг з управління будинком.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ПП «КК «КОІН» зазначив, що 07 вересня 2021 року між ТОВ «АПК Менеджмент» та ПП «КК «КОІН» було укладено договір компенсації експлуатаційних витрат, за умовами якого будинок АДРЕСА_1 передається на баланс позивача за актом приймання-передачі і позивач компенсує забудовнику експлуатаційні витрати.

В той же день, тобто 07 вересня 2021 року вищевказаний будинок було передано на баланс ПП «КК «КОІН», що підтверджується актом приймання-передачі житлового багатоквартирного будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (т.1, а.с.84-85).

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.9).

14 вересня 2021 року між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг, за яким виконавець (управитель) зобов`язується надавати послуги, передбачені п. 1.2. цього Договору для забезпечення належної експлуатації комплексу ЖК «П`єр», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник (позивач) своєчасно оплачувати витрати, пов`язані із наданням таких послуг у розмірі та на умовах договору.

Крім того, 14 вересня 2021 року між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про відшкодування комунальних витрат, за яким позивач ОСОБА_1 зобов`язується відшкодовувати відповідачу ПП «КК «КОІН» комунальні витрати по забезпеченню постачання електроенергії, холодної води та водовідведення, газу та технічне обслуговування мереж газопроводу приміщення № 4 в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , затвердженим протоколом № 1 від 17.09.2022, було створено ОСББ «П`ЄР», державна реєстрація якого відбулась 21.09.2022 (т.1, а.с116).

Таким чином, станом на 14.09.2021, коли укладались договір про надання послуг та договір про відшкодування комунальних витрат між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 , ОСББ «П`єр» не було утворено, а тому вказані спірні договори від 14.09.2021 були укладені саме з фізичною особою індивідуально, за вільним волевиявленням сторін.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення та визнаючи спірні договори недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, яким є ПП «КК «КОІН» не мав права на укладення спірних договорів з позивачем ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 , укладаючи 14.09.2021 оспорювані договори, був вільним в своєму волевиявленні щодо їх укладення, вибору контрагента та визначенні умов договору.

Матеріали справи не мають доказів протилежного і позивачем ці обставини не є доведеними. Посилання позивача на те, що він фактично був введений в оману відповідачем під час підписання спірних договорів щодо їх змісту, а також тим, що представник ПП «КК «КОІН» неправомірно запевнив його, що ці договори є типовими договорами, які підписують усі мешканці будинку, також є безпідставним і не підтверджуються наявними у справі доказами.

Більше того, матеріали справи не мають доказів того, що укладення спірних договорів відбулось шляхом примусу, обману, тощо, а також того, що умовами спірних договорів порушуються права позивача ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що вказані спірні договори добровільно були підписані сторонами по справі, що свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо всіх їх істотних умов, а відповідно до ч. 6 ст. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на думках та припущеннях позивача.

Також є безпідставними твердження позивача ОСОБА_1 про те, що спірні договори слід визнати недійсними, оскільки вони не відповідають приписам Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», так як вони були укладені без рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , тобто не відповідають вимогам Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня року №9712, що в свою чергу порушує права та інтереси позивача як співвласника будинку, щодо якості надання послуг з управління будинком.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що за змістом ст. 4 ЦК України для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Тлумачення статей 15, 16 ЦК України свідчать про те, що недійсність правочину, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановах по справам № 638/2304/17 від 05.09.2019 р., № 761/26815/17 від 27.01.2020 р. Верховний Суд зазначив, що по своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Крім того, Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у Постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Верховний Суд у Постанові від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20 виклав висновок, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів також зазначає, що при укладанні спірних договорів про надання послуг від 14.09.2021, б/н, та про відшкодування комунальних витрат від 14.09.2021, б/н, були дотримані всі вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оскільки волевиявлення обох сторін за даними договорами було вільним та відповідало їх внутрішній волі, зміст договорів не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, сторони за вищезгаданими договорами мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, договори вчинені у встановленій законом формі, власноруч підписані позивачем ОСОБА_1 , без будь-якого тиску, примусу чи обману при їх укладанні.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.11.2023 у справі № 932/4044/22 визначено, що принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге: можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, як було вказано вище, належних і допустимих доказів порушення прав позивача ОСОБА_1 зі сторони відповідача ПП «КК «КОІН» не надано.

Також позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що між ним та іншим виконавцем послуг були укладені договори на надання послуг, зокрема у 2021-2022 роках.

Колегія суддів зазначає, що особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовано Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417- VІІІ (далі - Закон № 417-VІІІ).

Відповідно до п.п. 5, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 417- VІІІ визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - це власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Крім того, ч. 1 ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Проте, як було вказано вище, станом на 14.09.2021, тобто на день укладання ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 договорів про надання послуг та про відшкодування комунальних витрат із власником квартири АДРЕСА_2 , ОСББ «П`єр» створено не було, а тому збори співвласників не проводились і не могли бути проведені у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності необхідної кількості площі (для кворуму).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що між позивачем та відповідачем склалися правовідносини, що витікають із договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами.

При цьому слід зазначити, що відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189- VІІІ (далі - Закон № 2189- VІІІ).

За визначенням ст. 5 Закону № 2189- VІІІ до житлово-комунальних послуг належать:

житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає в себе забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; - інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач)(частина перша статті 12, пункт 1 частини другої статті 8 Закону).

Враховуючи, що утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є об`єктивно безперервним процесом, то ставити його в залежність від рішення загальних зборів співвласників є порушенням прав та інтересів самих співвласників, як окремих власників майна цього будинку.

Колегія суддів також зазначає, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 по справі № 916/584/23, якою рішення Господарського суду Одеської області від 27.07.2023р., залишено без змін, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСББ «П`єр» до ПП «КК «КОІН» про визнання договорів припиненими (т.1, а.с.98-108).

Зокрема, частина позовних вимог в цій справі полягала у визнанні припиненими договорів, які були укладені між ПП «КК «КОІН» та співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 листопада 2022, в тому числі, договору про надання послуг від 14.09.2021 та договору про відшкодування комунальних витрат від 14.09.2021, укладених між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 , яких і стосується позов у цій справі.

Цим же рішенням було встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «АПК Менеджмент», ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОРПОРАЦІЯ НОВЕ ЖИТЛО» (замовником будівництва) та ПП «КК «КОІН» (управителем) Договором компенсації експлуатаційних витрат від 07.09.2021, ПП «КК «КОІН» Є управителем багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 жодного разу не звертався до ПП «КК «Коін» із заявою про неотримання послуги або отримання послуги неналежної якості, а тому не надав до суду відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу неотримання послуг від ПП «КК «КОІН».

Натомість, саме позивач ОСОБА_1 , частково виконуючи свої договірні зобов`язання та сплачуючи отримані житлово-комунальні послуги, визнавав факт того, що між ним та ПП «КК «КОІН» 14.09.2021 були укладені: Договір про надання послуг № б/н від 14.09.2021 та Договір № б/н від 14.09.2021 про відшкодування комунальних витрат, факт їх дійсності, та факт надання послуг ПП «КК «КОІН» та їх отримання позивачем.

Більше того, позивач ОСОБА_1 частково здійснював оплату за отримані послуги за вищевказаними договорами, та оплатив на користь ПП «КК «КОІН» вартість комунальних послуг у загальному розмірі 9 117,09 грн., а саме: 14.11.2021 у розмірі 761,27 грн., 20.12.2021 у розмірі 774,00 грн., 20.01.2022 у розмірі 973,25 грн., 21.02.2022 у розмірі 976,86 грн., 18.03.2022 у розмірі 5 631,71 грн. (т.2, а.с.81)

Зазначені обставини підтверджують визнання позивачем ОСОБА_1 факту укладення договорів, їх дійсність, надання позивачу послуг відповідачем та обов`язку позивача оплачувати надані послуги.

Згідно виписки з банківського рахунку ПП «КК «КОІН» за період з 01.01.2021р. по 22.05.2023р. останнім неодноразово сплачувались платежі на користь ТОВ «АПК МЕНЕДЖМЕНТ» (т.2, а.с.78-80).

Із матеріалів справи вбачається, що виконавець, яким є ПП «КК «КОІН», відповідно до пункту 1.2. Договору про надання послуг від 14.09.2021р. (т.1, а.с.11), забезпечив позивачу ОСОБА_1 наступний комплекс послуг:

механізоване та ручне прибирання прибудинкової території багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

прибирання сходових кліток, пожежних переходів, підтримання в належному санітарному та технічному стані конструктивних елементів вищевказаного багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

прибирання технічних приміщень та покрівлі вищевказаного багатоквартирного будинку;

технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем вищевказаного багатоквартирного будинку (систем холодного водопостачання та водовідведення, зливових каналізацій, дощових стоків);

технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж електропостачання та електрообладнання, а також інших внутрішньобудинкових мереж вищевказаного багатоквартирного будинку;

прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами вищевказаного багатоквартирного будинку;

поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення, зливової каналізації, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, розташованих на закріпленій у встановленому порядку прибудинкової території вищевказаного багатоквартирного будинку;

поточний ремонт мереж електропостачання і електрообладнання, а також інших інженерних систем, обслуговування інженерних вузлів насосної, автоматизованих систем вищевказаного багатоквартирного будинку;

забезпечення контролю доступу на територію комплексу, до зони паркування/ стоянки транспортних засобів;

забезпечення вивезення сміття, твердих побутових відходів; обслуговування автоматизованих систем управління, серверних відеосистем, систем протипожежної автоматики і димовидалення, тощо;

забезпечення технічного обслуговування ліфтового господарства вищевказаного багатоквартирного будинку.

комплексне обслуговування зони паркування (користувачів паркомісць).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «КК «КОІН», третя особа: ОСББ «П`ЄР», про визнання договорів недійсними, залишити без задоволення.

Щодо судового збору, то колегія суддів зазначає, що при подані позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (т.1, а.с.7).

У зв`язку з цим, судовий збір за подання апеляційної скарги становить (2147,20 грн. х 150%) = 3 220,80 грн., які сплатив апелянт (т.2, а.с.102, 105), та які підлягають стягненню зпозивача ОСОБА_1 на користь апелянта ПП «КК «КОІН».

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «КК «КОІН» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «КК «КОІН», третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку П`ЄР», про визнання договорів недійсними, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Приватного підприємства «КК «КОІН», , судовий збір у розмірі 3 220,80 грн. (три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.11.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева