ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 644/6672/24

провадження № 22-ц/818/4308/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Пилипчук Н.П., Шабельнікова С.К.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року у складі судді Шевченко С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 350869-КС-001 в загальному розмірі 29467 грн 10 коп., з якої заборгованість за тілом кредиту 11227 грн 24 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 17039 грн 86 коп., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за видачу кредиту у розмірі 1200 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 350869-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком на 8 тижнів, а саме до 02.09.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,70924162 % в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно із п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. 08.07.2021 року позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок № , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця. 06.08.2021 року відповідач в електронній формі уклав з позивачем додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 350869-КС-001. Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, кредитодавець додатково надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. Комісія за надання додаткового кредиту 1200 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди збільшено строк кредитування до 21.01.2022 року. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлений новий графік платежів. На виконання умов договору відповідач здійснив позивачу часткову оплату у загальній сумі 10271 грн. 04 коп. Приватним виконавцем Пашковим Ю.В. у межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису про стягнення з відповідача заборгованості договором № 350869-КС-001 була стягнута заборгованість у розмірі 3026 грн. 68 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у загальному розмірі 29467,10 грн, з яких: 11227 грн 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 17039, 86 грн заборгованість за відсотками та 1200 грн заборгованість за комісією за видачу у кредиту та судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп., у якості компенсації витрат позивача на оплату судового збору, та 3000 грн, у якості компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, процентів, комісії.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надав доказів на підтвердження факту отримання боржником кредиту. Не підтверджено існування відповідного веб-сайту, ні реєстрації боржника на вказаному сайті; судом не взято до уваги, що кредитором не підписано договір, до позову не додано жодних документів, котрими підтверджувалось виконання кредитором умов договору; судом проігноровано усталену судову практику щодо неприпустимості необґрунтованого збагачення кредитора за рахунок стягнення процентів річних без їх обмеження по сумі та належним чином не оцінено той факт, що кредитором навмисно завищено проценти за користування кредитом. Також судом не досліджено незаконності факту включення кредитором до тіла кредиту суми комісії, котра є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що 08.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 350869-КС-001 в електронній формі.

Відповідно до п. 1 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн строком на 8 тижнів, а саме до 02.09.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,70924162 % в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно із п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

08.07.2021 позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 10000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

06.08.2021 відповідач в електронній формі уклав з позивачем додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 350869-КС-001.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, кредитодавець додатково надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. Комісія за надання додаткового кредиту 1200 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди збільшено строк кредитування до 21.01.2022. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлений новий графік платежів.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 08.07.2021 були перераховані грошові кошти в сумі 10000 грн та 06.08.2021 були перераховані грошові кошти в сумі 8000 грн.

На підтвердження часткової сплати боргу, надав інформаційну довідку №218/06 від 14.06.2024 року про оплату від 22.07.2021 року суми 3600 грн. та інформаційну довідку №219/06 від 14.06.2024 року, про оплату від 05.08.2021 року на суму 3600 грн, інформаційну довідку 220/06 від 14.06.2024 про оплату від 06.08.2021 року на суму 44,36 грн.

Приватним виконавцем Пашковим Ю.В. у межах виконавчого провадження з відповідача була стягнута заборгованість у розмірі 3026 грн. 68 коп.

На виконання умов договору відповідач здійснив позивачу часткову оплату у загальній сумі 10271 грн. 04 коп. (7244 грн. 36 коп. + 3026 грн. 68 коп.).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Відтак, колегія суддів доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1200,00 грн.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на наступне.

08.07.2021 позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 10000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Зазначене підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 у АТ «Приват Банк» з якої вбачається, що 08.07.2021 на її картку було перераховано кошти БІЗпозика ТОВ перераказ коштів: зг.до.кредитного договору № 350869-KS-001 від 08 (а.с. 210 зворот).

Як зазначає позивач, 06.08.2021 відповідач в електронній формі уклав з позивачем додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 350869-КС-001. Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, кредитодавець додатково надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. Комісія за надання додаткового кредиту 1200 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди збільшено строк кредитування до 21.01.2022. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлений новий графік платежів.

Проте, з тієї ж виписки по картковому рахунку підтвердження щодо перерахування ТОВ «Бізнес Позика» 8000,00 грн на виконання умов додаткової угоди не вбачається.

Таким чином доказів перерахування відповідачці 8000,00 грн належними доказами не підтверджено, а тому підстав вважати, що кошти в сумі 8000,00 грн були надані відповідачці відсутні.

Щодо незгоди відповідачки з нарахованими відсотками судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком на 8 тижнів, а саме до 02.09.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,70924162 % в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно із п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

На підтвердження часткової сплати боргу, матеріали справи містять інформаційну довідку №218/06 від 14.06.2024 року про оплату від 22.07.2021 року суми 3600 грн. та інформаційну довідку №219/06 від 14.06.2024 року, про оплату від 05.08.2021 року на суму 3600 грн, інформаційну довідку 220/06 від 14.06.2024 про оплату від 06.08.2021 року на суму 44,36 грн.

Також, приватним виконавцем Пашковим Ю.В. у межах виконавчого провадження з відповідача була стягнута заборгованість у розмірі 3026 грн. 68 коп.

Заперечуючи проти нарахованих відсотків, апелянтом надано контррозрахунок, з яким судова колегія погоджується.

Таким чином на виконання умов договору відповідач здійснив позивачу часткову оплату у загальній сумі 10271 грн. 04 коп. (3600,00 + 3600,00 + 44,36 + 3026, 68).

Відповідно до проведених відповідачем платежів нараховані ТОВ відсотки підлягають перерахунку.

Так, сума кредиту складає 10000 грн , % за кожен день користування коштами - 0. 70924162.

Наявні три періоди розрахунку розмежовані датами проплат: період - 15 днів, період -14 днів, період - 28 днів.

Проплати - 1 період - 3600 грн, за 2 період - 3600 грн, за 3 період 3026,68 грн.

Розрахунок процентів з урахуванням проплат в період дії договору:

10000 - % 70,92 грн за день користування 70.92 * 15 = 1063,80 грн.

сума кредиту 10000-3600=6400 грн.

6400 - % 45,39 грн за день користування 45.39 *14 = 635,48 грн.

сума кредиту 6400 - 3600 = 2800 грн.

2800 - %19,86 грн. за день користування

19,86 *28 = 556, 08 грн.

Загальна сума процентів складає 1063,8+635,48+556,08=2255.36

Заборгованість за тілом кредиту відсутня : 10 000 - 10271, 04, наявна переплата 271,04 грн.

Загальна сума заборгованості 2255,36 271,04 = 1984,32.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 1984,32 грн та у задоволені позову в іншій частині відмовити.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача ТОВ підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в загальному розмірі 163,12 грн, та 471,10 грн правничої допомоги, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, з урахуванням сплати відповідачкою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, з позивача ТОВ підлягає стягненню на користь відповідачки судовий збір у розмірі 3389,06 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ТОВ, як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь ОСОБА_1 у розмірі 2754,84 грн (3389,06 грн- 634,22 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором в сумі 1984 ( одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 32 коп.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2754,84 ( дві тисячі сімсот п`ятдесят чотири) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

С.К. Шабельніков