Справа № 375/1082/25
Провадження № 2/375/690/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовував тим, що з 12 листопада 2016 року він перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року розірвано. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 .

Також позивач вказував на те, що він та відповідач у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач протягом тривалого часу, а саме з лютого 2024 року, не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає, що, на його думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 7 серпня 2024 року стягнено з ОСОБА_2 на його користь аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, ОСОБА_2 належним чином судове рішення про стягнення аліментів не виконує і на 22 жовтня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів становить 73 350,94 грн.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також від сплати аліментів, тому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 червня 2025 року о 11 год 00 хв.

11 червня 2025 року служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила на адресу суду листа, в якому просила проводити підготовче засідання у даній справі у відсутності представника служби.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року витребувано від служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із витребуванням письмового висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, підготовче засідання відкладено на 9 липня 2025 року 13 год 30 хв.

3 липня 2025 року служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила на адресу суду листа, в якому вказувала на те, що засідання органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відбудеться 28 липня 2025 року.

9 липня 2025 року та 10 вересня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області 2 вересня 2025 року направила на адресу суду листа, в якому зазначено про неможливість надання висновку, оскільки мати дітей (відповідач у справі) не з`явилася на засідання органу опіки та піклування.

Підготовче засідання у даній справі призначено на 5 листопада 2025 року 10 год 30 хв.

5 листопада 2025 року служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила на адресу суду висновок від 24 жовтня 2025 року № 118 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 5 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 листопада 2025 року 10 год 30 хв.

Відповідач в судові засідання не з`явилася, направлені їй повістки повернулися до суду не врученими з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18)

12 листопада 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила на адресу суду листа, в якому просила справу розглядати у відсутності представника служби.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

Відзив на позовну заяву не надходив.

Позиція сторін вв судовому засіданні /

Позивач у судовму засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково зазначав, що відповідач проживає за кордоном, а саме в Польщі, де влаштовує своє особисте життя. Після розірвання шлюбу, а саме з 2024 року, діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні; відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджує той факт, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей. Відповідач протягом тривалого часу, не цікавиться дітьми, не приймає участі у їх вихованні. Також вказував на те, що метою позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, серед іншого, є і те, що в разі продовження війни в України, він мав змогу виїхати з України разом з дітьми.

На запитання суду, позивач зазначив, що, так, дійсно між ним та відповідачем була усна домовленість про те, що діти будуть проживати разом з ним. У квітні 2025 року відповідач брала до себе дітей, коли приїжджала до України. З квітня 2025 року він відповідача не бачив.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що з 12 листопада 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року розірвано.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 7 серпня 2024 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 належним чином судове рішення про стягнення аліментів не виконує і на 22 жовтня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів становить 73 350,94 грн.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають разом з батьком - ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 21 березня 2024 року, виданою Узинською міською радою Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до копії витягу № 08/17-18-48 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб на АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

З акта про фактичне місце проживання вбачається, що ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 не проживає.

Відповідно до психолого-педагогічних характеристик, виданих директором Тарасівської філії опорного закладу загальної середньої освіти «Узинський ліцей «Успіх» Узинської міської ради Київської області, вихованням ОСОБА_3 та ОСОБА_3 займається батько - ОСОБА_1 . Мати дітей виїхала за кордон. Навчанням та вихованням дітей мати не цікавиться та будь-якої участі не приймає.

У довідці Комунальної установи «Узинський інклюзивно-ресурсний центр» Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 2 квітня 2025 року № 8 міститься інформація про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку в Комунальній установі «Узинський інклюзивно-ресурсний центр» Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, як діти з особливими освітніми проблемами з 28 листопада 2024 року, та під супроводом інклюзивно0ресурсного центру та отримують психолого-педагогічні, корекційно-розвиткові послуги з 22 січня 2025 року по теперішній час. Мати жодного разу не з`явилася в Комунальну установу «Узинський інклюзивно-ресурсний центр» Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області та не цікавиться їхніми освітніми труднощами та успіхами.

На підставі договору дарування житлового будинку ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що на АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Приватного орендного підприємства «Агрофірма Узинська» ОСОБА_1 дійсно працює в Приватному орендному підприємстві «Агрофірма Узинська» з 1 січня 2020 року.

24 жовтня 2025 року виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цьому ж висновку зазначено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх дітей, відносин з дітьми не підтримує, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться станом здоров`я дітей, їх фізичним, духовним та моральним розвитком. На даний час мати неповнолітніх дітей перебуває у Польщі. Вихованням неповнолітніх дітей займається батько - ОСОБА_1 .

Оцінивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 24 жовтня 2025 року, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд зазначає, що не погоджуються з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим; вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Також у висновку не наведено доводів позитивного впливу такого рішення на процес виховання дітей.

Позиція суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути наданоправо за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87).

Відповідно до статті одинадцятої Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті п`ятнадцятої Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, ОСОБА_1 не надано.

Саме по собі невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей та закладів охорони здоров`я, не є належним доказом її свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу, враховуючи, що вони проживають у різних країнах.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №690/406/18, від 6 липня 2022 року у справі 237/1587/18.

З урахуванням зазначеного, беззаперечні докази нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення її батьківських прав, відсутні.

Крім того, необхідно також зазначити, що не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів, оскільки це є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дітям належного утримання.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів на час звернення з позовом до суду першої інстанції не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року у справі №754/15490/18.

На підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27 листопада 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована на АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, вул. Івана Котляревського, 16 м. Узин Київської області (ЄДРПО 45130917).

Суддя Марина СМИК