Провадження № 2/554/4785/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

за участю секретаря судового засідання - Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , у якому просить :

визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі складенням нового акта про народження;

виключити відомості про батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про народження ОСОБА_3 № 1261011/00/АU/2024/211610, складеного від 06.05.2024 року, виданого воєводством Малопольське управління цивільного стану Краків, Республіка Польща, № НОМЕР_1 ;

внести до нового акта про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши його батьком дитини, а також змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », дату та місце народження дитини залишити без змін .

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 18.06.2023 року ОСОБА_3 виїхала до Республіки Польща. На момент виїзду за кордон ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було зареєстровано 31.10.2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 28.11.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Позивач ОСОБА_1 вказує, що з моменту припинення зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , він, проживаючи за кордоном, перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що вони з ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, що полягали у спільному проживанні , веденні спільного побуту, матеріальному забезпеченні, взаємній підтримці та намірах створення сім`ї. Ці стосунки досі тривають без укладення шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Краків, Республіка Польща ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 06.05.2024 р., виданого воєводством Малопольське управління цивільного стану Краків, Республіка Польща, згідно якого батьком записаний ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 зазначена матір`ю дитини. Позивач вказує, що він разом з ОСОБА_3 , маючи намір зареєструвати батьківство щодо народження дитини на біологічного батька - ОСОБА_1 , звернулися до компетентного органу державної реєстрації актів цивільного стану Республіки Польща із відповідним пакетом документів. Зокрема, 26.04.2024 року до компетентного органу державної реєстрації актів цивільного стану була подана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 , у якій останній зазначив, що не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та висловив свою згоду на реєстрацію ОСОБА_1 - як батька дитини. Однак, у зв`язку із тим, що від дати офіційного розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до моменту народження дитини минуло менше десяти місяців (відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України або відповідно до польського законодавства 300 днів), польський орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовився зареєструвати ОСОБА_1 , як батька, оскільки ОСОБА_2 не міг особисто з`явитись для подачі відповідної заяви, чого вимагає польське законодавство. Позивач зазначає, що на теперішній час ОСОБА_2 не може особисто з`явитись для подачі заяви, оскільки законодавством України встановлені обмеження щодо виїзду за кордон чоловіків . Позивач вказує, що вони з ОСОБА_3 звернулись до другого відділу Медико - діагностувальної лабораторії у м. Катовіце для визначення батьківства та біологічного споріднення, а саме проведення генетичного тестування. На основі результатів аналізу ДНК, ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_1 перевищує 99,9999% . Таким чином , батьківство тестованого передбачуваного батька стосовно тестованої дитини практично підтверджено .

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в загальному порядку.

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 до суду надійшла заява, у якій останній просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті , а також провести розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду заяву, у якій просив проводити підготовче провадження у справі без його участі, підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті. Також просив розглядати справу без його участі , проти задоволення позовних вимог не заперечує, обставини викладені в позовній заяві підтверджує.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Обставини викладені у позові та результати експертизи підтверджує.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 19.02.2024 року у справі № 639/2026/17, позов ймовірного біологічного батька про оспорювання батьківства іншого чоловіка і визнання його батьківства підлягає розгляду судом по суті. У такий спосіб національні суди мають можливість належним чином встановити, чи було порушено право позивача на приватне життя, визначити найкращі інтереси дитини, оцінити баланс інтересів ймовірного батька, сім`ї та дитини. В інший спосіб біологічний батько був би позбавлений будь-якої можливості доводити правовий зв`язок між ним та дитиною. Така позиція узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішенні від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00).

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Судом встановлено, що з 21.10. 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який 28.11.2023 року було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави (справа № 554/10318/23) (а.с.27-28).

З копії свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 06.05.2024 р., виданого воєводством Малопольське управління цивільного стану Краків, Республіка Польща, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначено : батько ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_11 (а.с.30-32).

З копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 до компетентних органів вбачається, що останній підтверджує, що він не являється та не визнає себе біологічним батьком малолітньої дитини чоловічої статі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Краків, Республіка Польща ( картка інформаційна з лікування у лікарні : 2048/1/24), матір`ю якого є ОСОБА_3 . Також ОСОБА_2 цією заявою дав згоду на включення запису про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як біологічного батька до актового запису про народження малолітньої дитини чоловічої статі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Краків, Республіка Польща ( картка інформаційна з лікування у лікарні : 2048/1/24) матір`ю якого є ОСОБА_3 (а.с.29).

Відповідно до висновку № 01р/0406/2025/2 щодо визначення біологічного батьківства наданого Медико - діагностичною лабораторією - Відділл ІІ у м. Катовіце вбачається, що на основі офіційно зібраних зразків у Краківській клініці, розташованій у Кракові у тесті брали участь : ймовірний батько ОСОБА_12 , дитина ОСОБА_8 , мати ОСОБА_16 . На основі проведеного тестування 24 локусіав, отриманих результатів ДНК не виключає ймовірного батька, ОСОБА_14 , як біологічного батька тестованої дитини, ОСОБА_15 . На основі результатів аналізу ДНК, ймовірність біологічного батьківства перевищує 99, 9999 %. Таким чином, батьківство тестованого передбачуваного батька стосовно тестованої дитини практично підтверджено (а.с.34-48).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статтей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05, § 34).

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Верховний суд у постановах від 23.10.19, справа №382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа №761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Враховуючи, що відповідно до висновку № 01р/0406/2025/2, на основі результатів аналізу ДНК, ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 перевищує 99, 9999 %, позивач наполягає на тому, що є батьком дитини, а відповідач факт батьківства відносно позивача не заперечує, мати дитини ОСОБА_3 підтверджує, що батьком дитини ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 .

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За ч.4 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 15 Договору між Україною та Польщею про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 року, ратифікований постановою ВР України від 04.02.1994 року Документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом.

Свідоцтва про державну реєстрацію народження, видані компетентними органами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно п.2. п.3 ст.28 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифіковано Постановою Верхової Ради від 04.02.1994 року, встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї договірної сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. за №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За таких обставин, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини.

Керуючись ст.ст.81, 258, 259, 263, 265, 293,315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити відомості про батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №121011/00/AU/2024/211610, складеного 06.05.2024 року , виданого воєводством Малопольське управління цивільного стану Краків, Республіка Польща, № НОМЕР_1 .

Внести зміни до актового запису цивільного стану про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №121011/00/AU/2024/211610, складеного 06.05.2024 року , виданого воєводством Малопольське управління цивільного стану Краків, Республіка Польща, № НОМЕР_1, а саме: у розділі «Дані дитини» у графі «Прізвище» зазначити « ОСОБА_6 » та у розділі «Дані батьків» у графі «Батько» зазначити « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », дату та місце народження дитини залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя Л.І.Савченко