Справа № 145/1179/25
Провадження № 22-ц/801/2316/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокуСправа № 145/1179/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №145/1179/25 за матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року, яку постановив суддя Іванець В.Д. в Тиврівському районномусуді Вінницької області, повний текст складено 26 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2025 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку.

Просять суд:

- встановити факт купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43.0 кв.м, площа літніх приміщень 6.0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3» за усним договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43 кв.м, площа літніх приміщень 6,0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3»;

- зобов`язати державного реєстратора зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43 кв.м, площа літніх приміщень 6,0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3»;

- встановити факт усного договору про передачу земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 (земельну пай), який був наданий ОСОБА_5 і який належав за законом спадкування ОСОБА_4 і був переданий за усним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Тиврівську селищну раду прийняти рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га (земельний пай), який був наданий ОСОБА_5 і який належав за законом спадкування ОСОБА_4 і був переданий за усним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної в натурі (на місцевості).

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження, на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки з неї вбачається спір про право.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною з підстав невірного застосування судом першої інстанції норм ЦПК України, а саме судом завчасно застосовано ч.4 ст.315 ЦПК України і уникнув застосування ч.2 цієї статті, якою визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Просила ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 443/398/15-ц (провадження № 61-15275св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли провадження у справі вже відкрито закриває провадження в ній.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяв про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У своїй заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просили суд:

- встановити факт купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43.0 кв.м, площа літніх приміщень 6.0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3» за усним договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43 кв.м, площа літніх приміщень 6,0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3»;

- зобов`язати державного реєстратора зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43 кв.м, площа літніх приміщень 6,0 кв.м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г». погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№2», хвіртку «№3»;

- встановити факт усного договору про передачу земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- визнати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 (земельну пай), який був наданий ОСОБА_5 і який належав за законом спадкування ОСОБА_4 і був переданий за усним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Тиврівську селищну раду прийняти рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га (земельний пай), який був наданий ОСОБА_5 і який належав за законом спадкування ОСОБА_4 і був переданий за усним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної в натурі (на місцевості).

У своїй постанові Верховний Суд від 21 березня 2024 року в справі №2о-30/2009 зазначив, що встановлення факту належності на праві власності нерухомого майна в порядку окремого провадження не допускається, оскільки вимога про визнання права власності завжди свідчить про існування спору про право.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ця заява не може бути розглянута судом в порядку окремого провадження, оскільки фактично заявники просять визнати право власності на житловий будинок, земельну ділянку, тому розглядати таку вимогу слід у порядку позовного провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Копаничук С.Г.

Матківська М.В.