РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/130/22

Пров. №2/766/9825/25

26 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 05.01.2022 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за порушення строків сплати аліментів в сумі 80720,40 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позову вказала, що рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач належним чином свій обов`язок щодо сплати аліментів не виконував, аліменти вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.12.2021 р. склала 80720,40 грн.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2025 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність.

Відповідач повторно в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подано.

Хоч відповідачем відзиву не подано, однак, суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, у яких, зокрема, вказав, що задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, судом допущено невірне тлумачення норм матеріального права, зокрема ст. 196 СК України. Зокрема, стягуючи неустойку на заборгованість лише за частину періоду стягнення аліментів (з 01.01.2018 р. по 01.12.2021 року), суд для обмеження максимального розміру неустойки використав сукупний розмір заборгованості за аліментами, починаючи з 2012 року, тобто за весь час стягнення аліментів. За такого підходу відбувається зловживання правами, за якого, попри норму статті 196 СК України можливо досягнути кількаразового стягнення неустойки в розмірі 100 відсотків сукупного розміру заборгованості за весь час стягнення аліментів. Суд, задовольняючи позов, при обчисленні пені не звернув увагу на необхідність розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість по аліментам за певний місяць (період), оскільки прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Згідно розрахунку державного виконавця сукупний розмір заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем з початку відкриття виконавчого провадженні і по 01.12.2021 рік складає 80720,40 грн, яка підлягає сплаті в порядку виконання рішення щодо стягнення аліментів, а заборгованість станом на 01.01.2018 р. складає 51058,01 грн. Таким чином, розмір заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.01.2018 р. по 01.12.2021 р. складає 29662,39 грн (80720,40 грн - 51058,01 грн) Тому, з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості саме за період з 01.01.2018 р. по 01.12.2021 р., як зазначено у позові, одержувач аліментів має право на стягнення саме цієї суми. Крім того, до позову представником позивача не було додано ані акт приймання-передачі наданих послуг, ані платіжні документи про оплату таких послуг, що в свою чергу позбавляє можливості стверджувати, що позивач поніс витрати на правничу допомогу саме у зазначеному розмірі та як результат вказана вимога не можу бути задоволена судом.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27.08.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року та до його повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили 07.09.2012 року (арк. справи 9).

На виконання вищевказаного рішення Комсомольським районним судом м. Херсона 27.08.2012 року видано виконавчий лист (арк. справи 10).

23 квітня 2014 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 23.04.2014 року (арк. справи 16).

За розрахунком заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2114/6834/12 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , борг ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.12.2021 р. становить 80720,40 грн. (арк. справи 14-15).

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року по справі №711/679/21 зазначив:

«розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.»

Суд при вирішенні справи враховує, що відповідач неналежно виконує покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачує стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, та дійшов висновку про наявність передбачених статтею 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позивачка звернулась до суду з вимогами про стягнення пені за період з 01.01.2018 року по 01.12.2021 року, з урахуванням обмежень, в розмірі 80720,40 грн.

З наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів вбачається, що відповідачем не регулярно сплачувались аліменти, зокрема у січні 2018 р, червні 2018 р, вересні 2018 р., жовтні 2018 р, січні 2019 р, квітні 2019 р, з серпня 2019 р по січень 2020 р., березень 2020 р, з травня 2020 р по березень 2021 р., з травня 2021 р. по липень 2021 р., листопад 2021 р. аліменти відповідачем взагалі не сплачувались, в інші місяці відповідачем аліменти сплачувались у більшому, аніж розраховано державним виконавцем розмірі.

Враховуючи вказане, суд розраховує пеню за несплату аліментів за ті місяці, у яких не відбувалась оплата, а саме, суд розраховує розмір пені за період з січня 2018 р. по дату подання позову 05.01.2022 р., з червня 2018 р. по 05.01.2022 р, з вересня 2018 р. по 05.01.2022 р, з жовтня 2018 р по 05.01.2022 р, з січня 2019 р по 05.01.2022 р, з квітня 2019 р по 05.01.2022 р, з серпня 2019 р, вересня 2019 р, жовтня 2019 р., листопада 2019 р, грудня 2019 р., січня 2020 р. по 05.01.2022 р., з березня 2020 р по 05.01.2022 р, з травня 2020 р, червня 2020 р, липня 2020 р, серпня 2020 р, вересня 2020 р, жовтня 2020 р, листопада 2020 р, грудня 2020 р, січня 2021 р, лютого 2021 р, березня 2021 р по 05.01.2022 р., з травня 2021 р., липня 2021 р по 05.01.2022 р., з листопада 2021 р. по 05.01.2022р, пеня складає 352599,20 грн = (1913,00*1%*1465) + (1913*1%*1314) + (1913,00*1%*1222) + (1913,00*1%*1192) + (2182,69*1%*1100) + (2182,69*1%*1010) + (2182,69*1%*888) + (2182,69*1%*857) + (2182,69*1%*827) + (2182,69*1%*796) + (2182,69*1%*766) + (2489,12*1%*735) + (2489,12*1%*675) + (1643,24*1%*614) + (1109,00*1%*583) + (1159,00*1%*553) + (1159,00*1%*522) + (1159,00*1%*491) + (1159,00*1%*461) + (1159,00*1%*430) + (1197,50*1%*400) + (1197,50*1%*369) + (1197,50*1%*338) + (1197,50*1%*310) + (2909,53*1%*249) + (2909,53*1%*218) + (2909,53*1%*188) + (1255,00*1%*65).

Суд враховує, що Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесені зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі.

Судом встановлено, що розмір пені за період з січня 2018 року по день звернення позивачки до суду 05.01.2022 року складає 352599,20 грн, що значно перевищує розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів.

В той же час, визначаючи суму до стягнення з відповідача, суд виходить з того, що станом на 01.12.2021 року борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 80720,40 грн, який утворився починаючи з 2012 року, оскільки державним виконавцем зазначено, що станом на 01.01.2018 р. борг відповідача за аліментами склав 49145,01 грн.

Враховуючи, що позивачка звернулась з вимогами про стягнення пені за період з січня 2018 року, з відповідача підлягає стягненню різниця боргу, яка виникла починаючи з січня 2018 року по грудень 2021 року та яка складає 31575,39 грн (80720,40 грн. (борг станом на листопад 2021 р)-49145,01 грн (борг станом на 01.01.2018 р), внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн, оскільки позивачка від сплати судового збору звільнена.

Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

06.12.2021 року між адвокатом Ломакіною М.І. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. Згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 06.12.2021 р., сторонами погоджено розмір гонорару за складання позовної заяви в розмірі 5000,00 грн. (арк. справи 4).

В той же час, відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19 та від 28 квітня 2021 року у справі № 910/12591/18, суд касаційної інстанції зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення іншої сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15 Верховний Суд зауважив, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.

Оцінивши витрати позивачки, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат на складання позовної заяви, як кваліфікований фахівець в галузі права, суд дійшов висновку, що оскільки справа не є складною, а відтак не потребувала затрати значного часу та великого обсягу юридичної і технічної роботи, керуючись принципами справедливості та співмірності, то розмірним є призначення позивачці 1000,00 грн. компенсації витрат на професійну правничу допомогу. При цьому слід зауважити, що зменшення розміру присуджених до стягнення на користь позивачки зазначених судових витрат не є втручанням в правовідносини між адвокатом та клієнтом.

З огляду на викладене, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 26 листопада 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-183, 191, 196 Сімейного Кодексу України, ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282, 393 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за прострочення сплати аліментів у розмірі 31575,39 грн. (тридцять одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять гривень тридцять дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус