Справа №945/1564/25
Провадження № 22-ц/812/2155/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лопіною О.О., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2025 року Акціонерне товариство "Сенс Банк" (далі - АТ "Сенс Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 серпня 2021 року ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс "My Alfa-bank" звернулася до АТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є АТ "Сенс Банк", з пропозицією укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Банк прийняв пропозицію відповідачки. Зважаючи на приписи ст. 633, 634, 639 ЦК України та ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію" між банком та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", яку підписано позичальником шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора.

Позивач зазначав, що за умовами договору банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 41 000 грн зі сплатою фіксованою процентної ставки 35,99 % річних, а відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. ОСОБА_1 порушила зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 116 659,49 грн, з яких 75611,02 грн - прострочене тіло кредиту та 41058,47 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 669, 49 грн, з яких: 75 611, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 41 058, 47 грн - заборгованість за відсотками, а також про стягнення судових витрат у справі, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2025 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 964,45 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 497,56 грн та витрати з оплати правничої допомоги в сумі 2 002,65 грн.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на те, що надані позивачем документи: копія довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором, пропозиція на укладення угоди про обслуговування кредитної картки, яка підписана представником Банку та не містить підпису споживача, довідка про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 , у своїй сукупності не становлять Угоду обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та погодження усіх її істотних умов, у тому числі відсотків за користування коштами, умов щодо нарахування комісії та її розмір.

Відтак дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 23 964,45 грн (100 036 грн. 62 коп. (знято коштів за поточний період) - 69 050,00 грн (внесено коштів на рахунок відповідачем) - 7 022,17 (нараховано та сплачено комісії РКО).

В апеляційній скарзі ТОВ «Юніт Капітал», посилаючись на порушення судом першої інстанції судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначав, що позичальник підписавши довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «7876», направлену їй 04.08.2021 року на номер телефону: НОМЕР_1 (довідка про ідентифікацією додається), підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування, а також всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позичальника та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позичальника, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.

Таким чином, 04 серпня 2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб ВАТ «Альфа-Банк». Банк виконав взяті на себе зобов`язання випустивши кредиту карту та надавши кредитні кошти у користування позичальнику. Тоді як відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 116 669,49 грн, з яких: 75611,02 грн - прострочене тіло кредиту, 41058,47 грн - відсотки за користування кредитом.

Позивач зазначає, що систематичне використання відповідачкою кредитних коштів безперечно свідчить про те, що ОСОБА_1 була повністю обізнана з умовами кредитування, активувала кредитну картку та свідомо користувалася наданим банком кредитом.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції не було враховані вищевказані обставини та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, а відтак суд дійшов до хибного висновку щодо підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в часині розподілу судових витрат на надання правничої допомоги апелянт зазначив, що розмір витрат на правову допомогу АТ «Сенс Банк» чітко встановлено в Договорі про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року, який укладений між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс», неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, їх неявка в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано підписану 08 серпня 2021 року ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 7876 Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, чим підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування ( а.с.18-20).

До матеріалів позовної заяви долучено пропозицію на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої позивач зобов`язався відкрити відповідачці поточний рахунок та кредитну лінію на суму 41000 гр. Максимальна сума кредиту ( кредитної лінії) складає 200 000 грн. Процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій встановлено у розмірі 35.99%, Тип процентної ставки - фіксована. Пропозиція підпису позичальника не містить (а.с.20 - 21).

12 серпня 2022 року рішенням загальних зборів змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої АТ «Сенс Банк», клієнт ОСОБА_1 , підписала угоду №631748057 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», позичальником здійснено ОТП-пароль- аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - 7876( а.с. 22).

17 липня 2025 року АТ «Сенс Банк» направило на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за договором, в якому вимагало протягом 30 днів з моменту отримання вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у загальному розмірі 117500 грн.98 коп.( а.с.29).

Із копії розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 116 669 грн. 49 коп, з яких: 75 611,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 41 058,47 грн - заборгованість за відсотками ( а.с.30).

За положеннями частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем не представлено належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 04 серпня 2021 року №631748057.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду в якості доказів: довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, підписану електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «7876»; акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття приватного клієнта; досудову вимогу з доказами її направлення позичальнику; розрахунок заборгованості.

Проводячи аналіз зазначених доказів, колегія суддів зазначає, що долучена до матеріалів справи копія Акцепту АТ «Альфа-Банк» пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, не містить підпису відповідача, а в преамбулі зазначено, що АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом.

Згідно змісту вказаного вище Акцепту АТ «Альфа-Банк», зокрема, угода надана позичальнику у спосіб, обраний останнім у Оферті на укладення цієї угоди. Проте, позивачем не представлено доказів заповнення відповідачем та підписання пропозиції (волевиявлення) - Оферти на укладення договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Нормами частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, матеріали справи не містять пропозиції (оферти) ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо, яка відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» мала передувати акцепту АТ «Альфа-Банк», як і не було надано будь-якої іншої її заяви, яка б містила волевиявлення укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який міститься у матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому сам по собі не доводить факту погодження між сторонами у письмовому вигляді істотних умов договору.

Погодження банком (Акцепт) обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не свідчить про бажання іншої сторони - позичальника та волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору на умов зазначених в акцепті.

Доводи апеляційної скарги щодо розміщення архівної версії договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi, яке є публічно доступним не є підтвердженням укладення договору між позивачем та відповідачем на певних умовах, які були погоджені сторонами договору.

Також позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 04 серпня 2021 року ( а.с.18-20), в якій зазначено, що вона підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором «7876».

Однак, вказана довідка також не може вважатися такою пропозицією (офертою) та бути складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер. Вказаний документ складено самим банком, у ньому відсутні вказівки на те, що вони разом складають угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Більше того, у вказаній вище довідці зазначено, що наведена у ній інформація зберігає чинність та є актуальною до 03 вересня 2021року.

Отже, наявність довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб свідчить про попереднє переддоговірне ознайомлення особи з необхідною інформацією перед укладенням правочину. Саме по собі підписання її відповідачкою не може свідчити про погодження сторонами умов кредитного договору.

Надані позивачем довідка про ідентифікацію, в яких зазначено, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом, ідентифікована банком, не містить дати її підписання та реквізитів кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити, що надані документи у своїй сукупності становлять Угоду обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії та погодження умов, на яких укладено кредитний договір, у тому числі і відсотків у розмірі 35.99%, а тому вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що долучені до матеріалів справи докази не містять умов про нарахування комісії, не зазначено, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником, не надано доказів вчинення позивачем будь-яких дій, за які позивачем нараховувалася комісія та вважав, що оскільки сторонами не було погоджено комісію за розрахунково-касове обслуговування, тому позивачем безпідставно було нараховано та списано комісію РКО з рахунку позичальника у сумі 7022 грн.17 коп., а відтак вказана сума повинна бути зараховано до сплати за тілом кредиту.

Разом з тим, надані позивачем докази свідчать, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 виснував, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 04 серпня 2021 року по 09 квітня 2025 року відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом факту отримання відповідачкою кредитних коштів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_1 після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також частково погашала заборгованість, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 116669 грн.49 коп. не доведена належними доказами та провів свій власний розрахунок, виходячи з виписки по рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості, при цьому врахував фактичні витрати по картці, проведені відповідачем.

З проведеного судом першої інстанції розрахунку, вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23964 грн.45 коп (100 036 грн.62 коп. знято коштів за поточний період, 69050 грн. сума фактично внесених відповідачем коштів, 7022 грн.17 коп. нарахованої та сплаченої комісії).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір відповідач підписала за допомогою електронного підпису - одноразовим ідентифікатором 7876, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки за відсутності в матеріалах справи самого кредитного договору, у суду відсутня можливість перевірити вказані обставини, а тому такі доводи апелянта є нічим не підтвердженими припущеннями та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Зважаючи на наведене, інші твердження апеляційної скарги позивача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову не знайшли свого підтвердження. На підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, позивачем належних та допустимих доказів не надано. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення, заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 листопада 2025 року.