Справа № 2-296/2008
Провадження № 22-ц/801/1093/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 рокуСправа № 2-296/2008м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Козюми Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» про визнання дійсним договору купівлі-продажу гідроспоруди,

за апеляційною скаргою керівника Вінницької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 червня 2008 року у смт Тиврів суддею цього суду Ратушняком І.О., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У 2008 році ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу гідроспоруди, укладений в простій письмовій формі між Спілкою громадян - співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» (далі - Спілка громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь») від 05.03.2008 року, відповідно до якого ним було придбано гідроспоруду з греблею ставу «Петриків», 1975 року побудови, металобетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, Вінницької області та визнати за ним право власності на вказану гідроспоруду. Визнати дійсним договір купівлі-продажу гідроспоруди, укладений в простій письмовій формі між ним та Спілкою громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» від 05.03.2008 року, відповідно до якого ним було придбано гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» з греблею, 1968 року побудови, бетонну, розташовану на території с. Тростянець Тиврівського району та визнати за ним право власності на вказану гідроспоруду.

05.06.2008 року рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області зазначений позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гідроспоруду з греблею ставу «Петриків», 1975 року побудови, металобетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, Вінницької області. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» з греблею, 1968 року побудови, бетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, Вінницької області.

Як вбачається із тексту рішення, підставою позову стало те, що 05.03.2008 року ОСОБА_1 купив у Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» майно: гідроспоруду з греблею ставу «Петриків», 1975 року побудови, металобетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» з греблею, 1968 року побудови, бетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району. Цей продаж було проведено відповідно до договорів купівлі-продажу гідроспоруд в простій письмовій формі, укладених 05.03.2008 року між ним та головою Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» ОСОБА_2 , який діяв на підставі статуту та довіреностей від імені співвласників майна.

За придбане майно, згідно з умовами згаданих вище договорів купівлі-продажу гідроспоруд, укладених 05.03.2008 року в простій письмовій формі, ним було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 6 700 грн, з яких за гідроспоруду з греблею ставу «Петриків» сплачено 3 200 грн, за гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» - 3 500 грн.

Вказані договори купівлі-продажу гідроспоруд, всупереч попередній усній домовленості, досягнутій між ОСОБА_1 та відповідачем, не були укладені в нотаріальній формі.

Відповідач ухиляється від нотаріального оформлення вказаних вище договорів купівлі-продажу гідроспоруд у нотаріуса, оскільки не може підготувати документи на відчужуване майно, тому дане оформлення провести у нотаріуса неможливо.

Не погодившись із ухваленим рішенням, керівник Вінницької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставин справи, порушення норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що організація під назвою Спілка громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» не була зареєстрована ні в Державному реєстрі звітних (статистичних) одиниць України, ні в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, у зв`язку із чим, на думку скаржника, у відповідності до ч. 4 ст. 87 ЦК України, вона не була та не є юридичною особою.

Отже, суд першої інстанції повинен був закрити провадження у даній справі, у зв`язку із тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, прокурор наголошує, що власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою. Оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана із водним об`єктом, вона не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, відповідно не може перебувати у власності фізичних осіб.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено будь-яких відомостей про те, що позивач чи відповідач були власниками земельних ділянок водного фонду, на яких знаходяться спірні гідротехнічні споруди.

Також апелянт зауважує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Щодо наявності підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в даній справі, скаржник вказав, що власник земельних ділянок, на яких розташовані спірні гідротехнічні споруди, Вороновицька селищна рада самостійно не вживає заходів щодо ініціювання перегляду оскаржуваного судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з огляду на таке.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 13.02.2025 року Вінницька окружна прокуратура звернулась до Тиврівського районного суду Вінницької області з листом про надання можливості ознайомитись з матеріалами вищевказаної цивільної справи.

Однак, 25.02.2025 року Тиврівський районний суд Вінницької області повідомив, що надати зазначену справу неможливо, оскільки дана справа знищена відповідно до акту від 25.03.2021 року про вилучення для знищення документів, невнесених до Національного архівного фонду.

09.04.2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду доручено Тиврівському районному суду Вінницької області відновити знищене провадження у даній цивільній справі.

21.07.2025 року ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області частково відновлено матеріали втраченого (знищеного) судового провадження у даній цивільній справі, а саме відновлено рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.06.2008 року у даній цивільній справі; відновлено ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.03.2009 року у даній цивільній справі, якаю у задоволенні заяви Тиврівської районної державної адміністрації щодо перегляду рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.06.2008 року за нововиявленими обставинам відмовлено.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01.04.2025 року, за ОСОБА_1 29.03.2021 року зареєстровано право власності на гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» з греблею, 1968 року побудови, бетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, Вінницької області, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0096, а також 09.08.2023 року зареєстровано право власності на гідроспоруду з греблею ставу «Петриків», 1975 року побудови, металобетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району, Вінницької області, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0097 (а.с. 53-56).

Також як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01.04.2025 року, за Вороновицькою селищною радою 20.10.2022 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0096, площею 2, 8033 га, з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб, а також 20.10.2022 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0097, площею 3, 0325 га, з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб (а.с. 57-60).

Ухвалюючи оскаржуване рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 05.03.2008 року між ОСОБА_1 та Спілкою громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» укладено договори купівлі-продажу гідроспоруди з греблею ставу «Петриків», 1975 року побудови, металобетонну, розташовану на території с. Тростянець Тиврівського району, гідроспоруду водного об`єкта «Ленінський» з греблею, 1968 року побудови, бетонну, розташовану на території с. Тростянець, Тиврівського району відтак всі умови договору сторони виконали, а тому право власності на дані споруди перейшли до позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Перевіряючи наявність підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в особі Вороновицької селищної ради в суді, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, прокурор зазначив, що переслідується мета відновлення майнових прав та повернення Вороновицькій територіальній громаді в розпорядження комунального майна з метою дотримання вимог чинного законодавства України та недопущення порушення інтересів громади.

Так, 23.01.2025 року Вінницькою окружною прокуратурою Вінницької області до Вороновицької селищної ради спрямовано лист, яким повідомлено про виявлені порушення, а також поставлено питання щодо того, чи було раніше відомо селищній раді про вказані порушення інтересів територіальної громади і чи має намір селищна рада оскаржувати вищевказане судове рішення.

03.02.2025 року листом Вороновицької селищної ради повідомлено, що селищній раді про вказані порушення раніше відомо не було, однак на даний час селищною радою не планується оскаржувати згадане судове рішення в апеляційному порядку.

Варто зазначити, що сам факт незвернення до суду уповноваженого органу з позовом або апеляційною скаргою, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави (у даному випадку) свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та Верховним Судом у постанові від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15.

Також Верховним Судом у постановах від 09.06.2021 року у справі № 920/839/20 та від 26.05.2021 року у справі № 926/14/19 висловлено позицію, за якою у разі свідчення попереднього листування прокурора з уповноваженим органом про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

У даному випадку Вороновицька селища рада повідомила, що не має наміру здійснювати захист порушених інтересів, а тому у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Об`єктами договорів купівлі-продажу, які позивач просив визнати дійсним в судовому порядку, є гідроспоруди.

Статтею 1 ВК України визначено, що водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Пунктом «ґ» частини четвертої статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «д» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ. Отже, розглядаючи відповідні спори, суди мають враховувати, що приналежність головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 910/8903/16).

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

У постанові Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 401/2975/20 зазначено, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.

Таким чином, важливе значення для вирішення судами справ, пов`язаних з виникненням, зміною та припиненням права власності, відповідно до чинного законодавства, має правильне визначення правового режиму майна.

Гідротехнічна споруда для цілей аквакультури об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод (стаття 1 Закону України «Про аквакультуру»).

Відповідно до пункту 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених Наказом МНС України 03.04.2012 року № 661, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

З наведеного вбачається, що незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.

Враховуючи вищенаведене, а також правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою.

Отже гідроспоруда не могла бути самостійним об`єктом цивільних прав, а відтак бути відчуженою чи придбаною особами, відмінними від власника земельної ділянки, на якій вона розташована.

Враховуючи наведене нормативно-правове регулювання, а також висновки касаційного суду, апеляційний суд зауважує, що місцевим судом не було встановлено та не наведено в оскаржуваному судовому рішенні обставин, що мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме те, хто є власником земельних ділянок, на яких розташовані спірні гідротехнічні споруди, а також те, чи взагалі Спілка громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» мала законне право розпоряджатись таким майном, зокрема, шляхом укладення договору купілві-продажу вказаних гідротехнічних споруд.

Між тим, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Як визначено ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст. 89 ЦК України).

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не міститься інформації про те, що Спілка громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь» була зареєстроване як юридична особа.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення позивача із позовом до суду), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також, як визначено чинним п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду в суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 757/43355/16-ц.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що учасник справи, який не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може бути стороною у цивільному процесі.

Тому справи, в яких відповідач не є юридичною особою, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

Близькі за змістом висновки наведені у постанові Верховного Суду від 22.10.2025 року у справі № 199/7142/24.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув справу по суті, задовольнивши позовні вимоги до Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Промінь», яка не є юридичною особою та не наділена цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною в цивільному процесі, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення позивача із позовом до суду) та п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК (в чинній редакції) є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, наслідком чого є задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, відтак із позивача на користь скаржника необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Вінницької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради, задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від справі 05 червня 2008 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Спілки громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» про визнання дійсним договору купівлі-продажу гідроспоруди закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької окружної прокуратури () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633, 60 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий