Справа № 367/7906/25
Провадження №2/367/5453/2025
28 листопада 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Третяк Я.М.,
за участі секретаря с/з - Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Валерія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Валерія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу у розмірі 5324,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 1131,90 грн., 3% річних у розмірі 295,41 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до рішення Загальних зборів власників багатоквартирного будинку, ТОВ ВКФ «Валерія» надано право виконувати обов`язки виконавця послуг з утримання будинків та прибудинкової території для мешканців багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Протоколу Загальних зборів співвласників будинку від 01 жовтня 2022 затверджено витрати на утримання будинку і прибудинкової території - 11,63 грн.
30.11.2023 на підставі Додатку № 1 до протоколу затвердженого Загальними зборами про надання послуги з управління багатоквартирним будинком затверджено Розрахунок ціни послуги з управління багатоквартирним будинком та прибудинкової території ЖК Центральний по вул. Університетська, 3/1 - 3/3, 3/6 - 3/8 в АДРЕСА_2 , в сумі 13,73 грн.
ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 . 23.05.2023 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 3/6/147 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
Відповідач знала про борг за утримання будинку та прибудинкової території, але вносила оплату за надані послуги в хаотичному порядку і свій борг не погасила. Сума яка була внесена відповідачем складає 5000,00 грн. Остання оплата відповідачем була внесена 11.11.2024 у сумі 4000,00 грн.
Станом на липень місяць 2025 року основна сума боргу відповідача, за період з 01.09.2023 по 30.06.2024, складає 5324,65 грн., на яку позивачем було нараховано інфляційні втрати у розмірі 1131,90 грн. та 3% річних у розмірі 295,41 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 6751,96 грн.
15 липня 2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .
23 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Валерія», як управителем, та ОСОБА_1 , як співвласником, було укладено Договір № 3/6/147 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до п. 1 Договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок), а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Відповідно до п. 2 Договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.
Відповідно до п. 4 Договору кожен із співвласників зобов`язаний, серед іншого, оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки встановлені цим договором; оплата проводиться у повному обсязі навіть, якщо співвласник не мешкав за адресою, що зазначена в договорі, так як власність зобов`язує. Крім того співвласниками багатоквартирного будинку, відповідно цього договору, вважаються не лише ті, хто вже отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, але й інвестори, що підписали Додаткову Угоду до Договору № 1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_4 від 06 квітня 2018 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2021 року ОСОБА_1 уклала Додаткову угоду № 899 по Договору № 1/2018 про спільну діяльність (простого товариства) у будівництві багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_4 від 06 квітня 2018 року, що підтверджується копією Додаткової угоди.
Відповідно до Акта приймання-передачі частки в об`єкті нерухомого майна від 22 травня 2023 року ОСОБА_1 була передана частка у спільному майні учасника спільної діяльності об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_5 .
Відповідно до Витягу з Протоколу Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , від 03 жовтня 2022 року було прийнято рішення про затвердження з 01 жовтня 2022 року ціни та переліку складових послуги з управління багатоквартирним будинком, які надаються ТОВ «ВКФ «Валерія», у загальному розмірі 11,63 грн. за кв.м.
Також, відповідно п. 8 Договору ціна послуги (на момент укладення договору) з управління становить 11,63 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового приміщення у будинку.
Відповідно до п. 9 Договору плата за послугу з управління та водопостачання і водовідведення нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим
Відповідно до Розрахунку ціни послуги з управління багатоквартирним будинком та прибудинкової території ЖК Центральний по вул. Університетська 3/1, 3/2, 3/3, 3/6, 3/7, АДРЕСА_6 на 2024 рік, затвердженого 30 листопада 2023 року, було прийнято рішення про затвердження ціни та переліку складових послуги з управління багатоквартирним будинком, які надаються ТОВ «ВКФ «Валерія», у загальному розмірі 13,73 грн. за кв.м.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Згідно п. 5 ч. 2. ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються безперебійно.
Положеннями ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно із п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.
Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що письмових звернень про відмову від отримання послуги з управління багатоквартирного будинку та скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача не надходило, вказані обставини відповідачем не спростовувалися, а також те, що жодних відомостей та доказів на підтвердження зворотного стороною відповідача не надано, суд приходить до висновку, що послуги з управління багатоквартирним будинком, в якому знаходиться квартира відповідача, надавались вчасно та в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Однак, як вбачається з Довідки про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період з 01.09.2022 р. по 07.03.2025 р. ОСОБА_1 належним чином свого обов`язку по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території не виконує, внаслідок чого станом на 07.03.2025 року у відповідача утворився борг у розмірі 5324,65 грн.
З вказаної Довідки також вбачається, що відповідач періодично оплачувала надані позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність заборгованості та визнання факту отримання наданих позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території.
Разом з тим, на вказану суму заборгованості позивачем було нараховано інфляційні втрати у розмірі 1131,90 грн. та 3% річних у розмірі 295,41 грн.
Таким чином, станом на 07.07.2025 року, зальний розмір заборгованості відповідача становить 6751,96 грн., з яких: 5324,65 грн. - основна сума боргу; 1131,90 грн. - інфляційні втрати за період з 01.09.2023 р. по 07.07.2025 р.; 295,41 грн. - 3% річних.
Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) висловлена наступна правова позиція: «ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18)».
Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати у розмірі 1131,90 грн. та 3% річних у розмірі 295,41 грн.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 360, 525, 526, 530, 610 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 13, 20, 21, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Валерія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території - задовольнити.
Копію рішення направити сторонам для відому.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Я. М. Третяк