Провадження №22-ц/812/2173/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

Справа № 945/1826/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславської О.М.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації

про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з агресією російської федерації проти України

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Черенковою Н.П., 16 вересня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 16 вересня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з агресією російської федерації проти України.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві спільної часткової власності належить частина житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 . Також на праві приватної власності їй належить квартира в АДРЕСА_2 . Дану квартиру було пошкоджено, через обстріл з невстановленого типу та виду озброєння російськими військовими.

Місто Скадовськ на даний час окуповано ворогом. Тому позивачка змушена була переїхати до міста Миколаєва та не може користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном. Тобто фактично позбавлена права власності.

До того ж, позивачка зазначала, що в мережі Інтернет керівництвом Херсонської області було опубліковано інформацію, що особи, які вважають себе власниками житлових приміщень, зазначених у переліку, або мають на них права, зобов`язані протягом 30 календарних днів з моменту опублікування з`явитися до Міністерства майнових та земельних відносин Херсонської області за адресою Генічеський муніципальний округ, АДРЕСА_3 з документами (паспорт громадянина Російської Федерації, правовстановлюючими документами на житлове приміщення), за винятком можливості вважати зазначені об`єкти нерухомого майна безгосподарними. У разі неявки особи, що викликається (осіб), зазначене житлове приміщення буде за заявою Міністерства майнових та земельних відносин Херсонської області поставлено на облік до територіального органу федерального органу виконавчої влади, який здійснює державний кадастровий облік, державну реєстрацію прав, ведення Єдиного державного реєстру, з метою постановки на облік житлового приміщення, що має ознаки безгосподарного майна, як безгосподарне.

В даному списку наявна і адреса позивачки, а саме: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 стверджує, що 20 грудня 2023 року невідомі особи незаконно проникли на територію домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1 де на тепершній час без дозволу проживають, чим самим порушили недоторканість її житла. Внаслідок цього, було відкрите кримінальне провадження за скоєний воєнний злочин за захоплений будинок військовими.

Оцінюючи суму матеріальних збитків позивачка виходила з наступного. Оціночна ринкова вартість майна на момент її отримання становила: 1/2 будинку в АДРЕСА_1 - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів; квартира в АДРЕСА_2 40000 (Сорок тисяч ) доларів.

Оскільки, позивачка перебуває у шлюбі, то дане майно є спільною частковою власністю, визначена сума збитків вже і є половиною від всієї суми.

Щодо стягнення моральної шкоди позивачка вказувала, що з початку агресії несе істотні моральні страждання, оскільки вона не може бути впевненою в тому, що не стане жертвою варварських ракетних обстрілів, а також постійно боїться за життя близьких їй людей. Постійні повітряні тривоги завдають істотних моральних страждань та спричиняють шкоду її здоров`ю. Крім того, агресія вчинена відповідачем, призвела до істотного погіршення майнового стану позивачки, пов`язаного з пораненням та процесами, які відбуваються в державі. Також, на незаконних підставах її житлом володіють сторонні особи.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з держави російська федерація матеріальну шкоду у розмірі 7 695 000 гривень та 10 000 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що частка житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 належить їй на праві спільної часткової власності.

Крім того, матеріали справи не містять підтвердження того, що позивачкою вчинені всі дії, передбачені чинним законодавством для отримання компенсації за пошкоджене майно та що вона отримувала рішення про відмову у наданні такої компенсації.

Також суд зазначив, що позивачкою не надано доказів спричинення їй матеріальної шкоди та розміру збитків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким частково задовольнити її позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, стягнувши з держави російська федерація 6 081 870 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позову, вона помилково додала витяг з реєстру речових прав щодо належності на праві спільної часткової власності її чоловікові ОСОБА_2 частини будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Інформацію щодо своєї частки не надала, тому долучає її до апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.

24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Рф як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

24 лютого 2022 року російські війська з Криму зайшли до Генічеського і Скадовського районів.

З 09 березня 2022 року і по теперішній час м.Скадовськ знаходиться під тимчасовою окупацією РФ, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», вся територія Скадовського району Херсонської області вважається тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 . Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергільовою Оленою Григорівною.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачкою.

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 1/2 частка житлового будинку загальною площею 249,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності ( а.с.107).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань КП №0000044, встановлено, що 20 грудня 2023 року до правоохоронних органів надійшла письмова заява від ОСОБА_1 про те, що невідомі особи незаконно проникли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та де на теперішній час без дозволу проживають, чим порушили недоторканість житла ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань КП №0000293, 28 лютого 2024 року до ЧЧ Відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що 28 лютого 2024 року військові рф з невстановленого виду та типу озброєння здійснили обстріл, внаслідок чого було пошкоджено приватні будинки та інше майно громадян: АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; по АДРЕСА_8 поранення отримав ОСОБА_3 , 32 роки.

Як вбачається з копії Акту обстеження матеріально-побутових умов Дніпровського району м. Херсон, складеного 21 березня 2024 року головою ОСББ та засвідченого сусідами та печаткою виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, під час артилерійського обстрілу 28 лютого 2024 року було пошкоджено квартиру АДРЕСА_5 .

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права.

Відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації росією окремих територій Української держави, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює окупацію (російську федерацію), а держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 25 січня 2023 року.

Беззаперечний факт порушення російською федерацією територіальної цілісності України та прав і основоположних свобод громадян України не є безумовною підставою для відшкодування кожному громадянину України, зокрема позивачу, майнової шкоди. Така шкода може бути відшкодована у разі фактичного завдання матеріальних збитків майну громадян внаслідок незаконної збройної агресії.

Відповідно до ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 753/15095/17).

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції то захист драв людини і основоположних, свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відсутність порушеного належного саме позивачу майнового права виключає відшкодування майнової шкоди на його користь.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 (провадження № 61-8556св23), від 28 серпня 2024 року у справі № 686/32571/23 (провадження № 61-8568св24), від 18 грудня 2024 року у справі № 686/29638/23 (провадження № 61-10754св24), від 12 лютого 2025 року у справі № 686/32497/23 (провадження № 61-8489св24), від 02 квітня 2025 року ц справі № 686/32221/23 (провадження № 61-8488св24).

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження розміру збитків, завданих домоволодінню, розташованому в АДРЕСА_1 .

Позивачка в засіданні судової колегії пояснила, що їй відомо, що вищезазначений будинок не пошкоджений та в ньому на даний час проживають громадяни російської федерації.

Як зазначила ОСОБА_1 з будинку були викрадені належні їм речі, побутова техніка, проте визначити остаточно розмір шкоди на даний час не є можливим, як і не є можливим визначити вартість втраченого через окупацію будинку в м. Скадовську.

Отже, в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази, які б визначали розмір завданої позивачці матеріальної шкоди, внаслідок втрати належної їй власності.

Визначити вартість належного позивачці частини будинку на теперішній час , без залучення спеціалістів , не є можливим.

Клопотань про проведення судово-будівельної єкспертизи на підставі наявних технічних документів, для визначення ринкової вартості будинку позивачкою не заявлялось.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку, що наданий позивачкою Акт обстеження матеріально-побутових умов є недостатнім доказом, за допомогою якого можна було б встановити вартість відновлення пошкодженої квартири.

Належним доказом, який підтверджував би розмір завданих збитків є звіт про незалежну оцінку розміру реальних збитків унаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, виготовлений сертифікованим оцінювачем, який використовує Методику визначення шкоди та збитків № 326 від 20 березня 2022 року.

Вказаних доказів позивачкою не надано.

За такого, не можливо встановити дійсний розмір збитків, завданих внаслідок артилерійського обстрілу з боку рф та пошкодження квартиру АДРЕСА_5 та збитків, завданих втратою домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1 .

Отже, оскаржуване судове рішення у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Рішення суду що стягнення моральної шкоди позивачкою не оскаржувалось, тому в цій частині не переглядалось апеляційним судом.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.