Єдиний унікальний номер № 538/627/25 Провадження № 2/538/534/25
У Х В А Л А

26 листопада 2025 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Кунець М.Г.,

секретар судового засідання Петрова С.О.,

номер справи 538/627/25,

за участю учасників справи:

прокурора -Катріченко А.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Грущанського В.О. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грущанського Владислава Олеговича, про витребування доказів, внесення на депозит суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, та про зупинення провадження у справі за позовом Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах Сенчанської сільської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним, витребування незаконно набутих земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

У провадженні Лохвицького районного суду Полтавської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах Сенчанської сільської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про визнання договору дарування недійсним, витребування незаконно набутих земельних ділянок.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Кунець М.Г.

Ухвалою суду від 03.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грущанського Владислава Олеговича, через підсистему «Електронний суд» надійшли клопотання про витребування доказів, зокрема про витребування із органів поліції та прокуратури копій матеріалів кримінального провадження № 0000189, копій матеріалів кримінального провадження № 0000133 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 190, ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України та кримінального провадження № 0000083 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, про внесення на депозит суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна у вказаній цивільній справі, а також про зупинення провадження у справі № 538/627/25 до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 922/2555/21, а пізніше подано клопотання про зупинення провадження у цій справідо ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 142/1/23.

Свої клопотання представник відповідача мотивував тим, що зазначені матеріали кримінальних проваджень, на його думку, мають значення для правильного вирішення спору, зокрема з метою встановлення наявності чи відсутності добросовісності відповідачів по справі щодо набуття земельних ділянок у власність, а також, встановлення відношення сторін до вказаних кримінальних діянь чи їх спростування.

Поряд з цим, клопотання щодо необхідності внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, а в разі невнесення - залишення позову без розгляду та повернення його заявнику, обґрунтовується представником відповідача тим, що положеннями Закону України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», передбачено обов`язок внесення вартості спірного майна на депозит суду у разі заявлення позову про витребування майна у добросовісного набувача.

Крім того, покликається на те, що вже існує судова практика з цього питання: постанова Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 922/2555/21, постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 у справі №906/233/25, ухвала Калинопільського районного суду Черкаської області від 21.05.2025 у справі № 698/187/24.

Разом з тим, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 922/2555/21 (ЄДРСР № 130377499) зазначене питання передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми.

Однак на сьогодні, 29.10.2025 Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про повернення справи № 922/2555/21 відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, тому, в зв`язку з цим, він від цього клопотання відмовляється.

Проте, просить зупинити провадження у справі до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 142/1/23 (провадження № 61-13926св24), де можливе вирішення питання застосування депозиту та Закону № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грущанський В.О. заявлені клопотання підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечила проти заявлених клопотань представником відповідача та просила суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Представник позивача Сенчанської сільської ради в судове засідання не з`явився, одначе подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомили.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, дійшов висновку про наступне.

Згідно зі статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України, належними є докази, які стосуються предмета доказування у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Грущанський В.О., не був стороною у справі № 538/129/21, та на час постановлення судового рішення Лохвицьким районним судом від 06.02.2023 не був власником чи користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :00:009:0368, та стосунку до кримінальних проваджень, вказаних представником відповідача не мав.

Тому, запитувані представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Грущанським В.О., документи не стосуються обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, не мають впливу на встановлення фактів, що підтверджують або спростовують позовні вимоги чи заперечення, тому не є належними доказами, отже в заявленому клопотанні представника відповідача слід відмовити.

У той же час, 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким доповнено частину четверту статті 177 ЦПК України наступного змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (lex ad praeterian non valet). Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7).

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, зокрема у рішеннях №1-рп/99 від 09.02.1999, № 6-рп/2000 від 19.04.2000, №3-рп/2001 від 05.04.2001, №6-рп/2012 від 13.03.2012.

Так, у рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно - правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци 2, 3 пункту 2 мотивувальної частини).

Така ж правова позиція викладена Конституційним Судом України в рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000, в якому підкреслено, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7). Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи (абзаци 1, 2 пункту 2 мотивувальної частини).

Згідно статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Тому, із системного аналізу вказаних норм висновується, що абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі.

Отже, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії, тобто на день звернення прокурора з відповідним позовом до суду, себто станом на 31.03.2025.

Поза тим, за приписами пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування розгляду справи.

Визначаючи наявність передбачених ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що зазначена у ЦПК України підстава - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи вимог, від яких залежить можливість її розгляду.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 362/2772/17.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі №452/1872/20, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання Законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Поза тим, згідно статей 2,11 ЦПК України, однією із засад цивільного судочинства є пропорційність.

Суд вважає, що клопотання представника відповідача не містить підстав, які б вказували на неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 142/1/23.

Ба більше, в статті 252 ЦПК України йде мова про право, а не про обов`язок суду зупинити провадження у справі.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр деля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE,№ 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Визначаючи наявність підстав, передбачених ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Тим паче, як простежується у справі при розгляді зазначених клопотань, представником відповідача не наведено належних обґрунтувань подібності правовідносин у цій справі та у справі № 142/1/23, не пояснено, у який спосіб рішення Великої Палати у зазначеній справі вплине на вирішення спору судом у цьому провадженні.

Навіть більше, зміна представником відповідача підстав клопотання про зупинення провадження після втрати актуальності попередньої підстави, без належного правового аналізу та без доказів взаємозв`язку між справами, свідчить про непослідовність процесуальної поведінки останнього.

З огляду на це, підстави для зупинення провадження у справі відсутні, так як недостатні причини, які б вказували на неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №142/1/23, а зупинення провадження в цій справі, у свою чергу, може привести до затягування строків розгляду справи, перебування у стані невизначеності учасників процесу та порушення прав як позивачів так і відповідачів.

Ураховуючи викладене, зогляду на обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 252, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грущанського Владислава Олеговича, про витребування доказів, а також внесення на депозит суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна у цивільній справі №538/627/25 та зупинення провадження у цивільній справі №538/627/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ