РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/6220/24

Провадження № 22-ц/4815/1028/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 4 від 22.12.2021 у розмірі 17461,75 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладений Договір кредитної лінії №120807 від 27.09.2021 та спеціальні умови до нього № 4 від 22.12.2021 і відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7500 грн.

10.05.2024 р. згідно умов Договору факторингу №10052024/1, ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №4 від 22.12.2021 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» змінено найменування та скорочене найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС».

Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 17461,75 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7500 грн.; - заборгованість за відсотками становить 9961,75 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. (витяг з Додатку 1 до Договору факторингу).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено переходу права вимоги за кредитним договором; заборгованість нарахована поза межами обумовленого строку кредитування та зі збільшеною відсотковою ставкою. Також апелянт заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу через їх необґрунтованість.

28 серпня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" подав письмові пояснення, якими заперечує доводи апеляційної скарги. Проте ухвалу про відкриття апеляційного провадження позивач отримав 22 липня 2025 року, а отже строк на подання відзиву минув. Необхідності надавати дозвіл позивачу надавати додаткові пояснення з окремих питань в порядку ч.5 ст.174 ЦПК суд не вбачає.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладений Договір кредитної лінії №120807 від 27.09.2021 та спеціальні умови до нього № 4 від 22.12.2021.

24.01.2022 року укладено угоду про продовження спеціальних умов № 4 від 22.12.2021 до договору кредитної лінії.

Відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7500 грн, що підтверджується відповіддю АТ «ПУМБ» №КНО-/55 від 02.08.2024 з додатком та повідомленням АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/3952БТ від 28.03.2025 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підтвердження переходу права вимоги від первинного кредитора до ТОВ "Діджи Фінанс" позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення права вимоги ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 4 від 22.12.2021, а саме: копія договору факторингу № 10052024/1 від 10 травня 2024 року разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; витяг із додатку № 1 до договору факторингу № 10052024/1 від 10 травня 2024 (реєстр прав вимоги) в якому міститься інформація виключно щодо заборгованості відповідача; копії платіжних інструкцій за договором факторингу № 10052024/1 від 10 травня 2024 року з призначенням платежу «Оплата згідно з договору ФАКТОРИНГУ № 10052024/1 від 10 травня 2024 року без ПДВ». ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» змінено найменування та скорочене найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», що підтверджується Наказом № 15-04-2024-1 від 15.04.2024 року.

Зважаючи на наявні докази відступлення права вимоги за кредитним договором колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача підстав для звернення з даним предметом позову.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за період з 22.12.2021 року до 23.04.2022 року з становить 17461,75 грн. з яких: 7500 грн. - за тілом; 9961,75 грн. - за відсотками.

Однак колегія суддів не може погодитись з даним розрахунком в частині нарахованих відсотків, оскільки таке нарахування здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування, та всупереч узгодженій вартості кредиту.

Так у розділі 1. Предмет договору (Договір кредитної лінії №120807 від 27.09.2021) сторони визначили, що сума кредиту, первинний строк кредиту, а також розмір процентної ставки визначаються у спеціальних умовах. Водночас визначили, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 8703,09% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту 1172,90 грн. (п. 1.5, 1.6 Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за процентною ставкою: - визначеною відповідними спеціальними умовами, в межах Первинного строку Кредиту; - передбачено відповідною Угодою про продовження, в межах строку такої Угоди про продовження.

Згідно п. 6.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться у терміни, зазначені у спеціальних умовах. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом на підставі угоди про продовження, то терміни сплати змінюються кредитодавцем та надаються позичальнику в особистому кабінеті.

За змістом спеціальних умов № 4 від 22.12.2021 до договору кредитної лінії №120807 від 27.09.2021 сума кредиту визначена у розмірі 7500 гривень; первинний строк кредиту 30 календарних днів; процентна ставка 1.33 відсотків в день; базова процентна ставка 2.33 відсотків в день. Також сторони погодили графік розрахунків за яким визначили термін платежу 21.01.22 у розмірі 10492,5 грн., що складається з суми кредиту 7500 грн., та проценти за користування кредитом 2992,5 грн. У пункті 2.2 спеціальних умов визначили аналогічну загальну вартість кредиту.

Угодою про продовження спеціальних умов від 24.01.2022 року сторони продовжують строк кредиту на 14 календарних днів за умови сплати позичальником 1397 грн.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів зауважує на застосуванні положення contra proferentem.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при вирішенні питання про стягнення заявленої позивачем заборгованості суд має виходити з чітко погоджених сторонами умов кредитного договору щодо ціни кредиту та строку кредитування. Натомість застосування кредитодавцем завуальованих умов, які фактично дозволяють вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми за користування кредитом шляхом підміни процентної ставки за правомірне користування кредитом підвищеною ставкою за неправомірне користування коштами, є недопустимим, оскільки така підміна має характер фінансової санкції.

Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин слід виходити з того, що узгоджений строк кредитування становить 44 дні, а процентна ставка 1.33 відсотків в день.

Відтак розмір заборгованості за відсотками становитиме 4389 грн. (7500 грн.х1,33%х44 дні).

Враховуючи, що позичальник сплатила 1397 гривень на погашення заборгованості, до стягнення підлягає 10492 грн. (7500+4389-1397).

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач до відзиву на позовну заяву долучила копію довідки МСЕК, з якої вбачається, що їй встановлено 2 групу інвалідності на строк до 01.07.2025 року.

Відповідно до ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання позовної заяви підлягав до сплати судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи, що за результатом перегляду справи судом апеляційної інстанції позов задоволений на 60.09% від заявлених позовних вимог, позивачу підлягає до компенсації 1455,62 грн. судового збору сплаченого за подання позову.

Водночас за подання апеляційної скарги підлягало до сплати 3633,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга задоволена на 39.91% від оскарженої суми.

Відтак, з позивача на користь держави підлягало до стягнення 1450,16 грн. компенсації судового збору за подання апеляційної скарги.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, позивачу компенсується за рахунок держави судовий збір в розмірі 5,46 грн із розрахунку: 1455,62 грн 1450,16 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024, додаткову угоду № 8 від 16.09.2024, детальний опис робіт, виконаних адвокатом на суму 6000 грн., акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16.09.2024.

Колегія суддів погоджується з доводами Мороз Л.С., що витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000 грн. є надто завищеними, оскільки справа є малозначною, типовою, неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (60.09% від заявлених) колегія суддів вважає, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, з урахуванням її складності та обґрунтованості таких витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року.

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" 10492 гривні заборгованості за кредитним договором. В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмежною відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 5,46 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.