РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/14890/24

Провадження № 22-ц/4815/1156/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Колективне підприємство "Озон",

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю

"Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року (ухвалене у складі судді Бучко Т.М.) у справі за позовом Колективного підприємства "Озон" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" про витребування майна, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2025 року позов Колективного підприємства "Озон" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Градобуд" про витребування майна задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Колективного підприємства "Озон" () нежитлове приміщення загальною площею 79,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства "Озон" 7987 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн 45 коп у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Під час ухвалення рішення суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на заяву представника позивача, подану 28 січня 2025 року, про надання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення.

30 січня 2025 року представник позивача Грабовський В.А. звернувся до суду із заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь КП "Озон" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Додатковим заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства "Озон" 30000 (тридцять тисяч) грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення мотивовано тим, що враховуючи категорію та складність справи, обсяг доказів у справі, ціну позову та значення справи для позивача, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним.

Не погоджуючись із додатковим заочним рішенням місцевого суду, 01 липня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила додаткове заочне рішення Рівненського міського суду від 20 лютого 2025 року скасувати та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

судом порушено право на участь у розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення;

визначення витрат на правничу допомогу здійснено без належного обґрунтування та доказів їх розумності і співмірності значенню справи;

відсутній аналіз складності справи та співвідношення витрат до результату розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником надано: договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 25 серпня 2021року, укладений між КП "Озон" та Адвокатським бюро "Віталія Грабовського"; предметне завдання № 17-06-2024, укладене між КП "Озон" та Адвокатським бюро "Віталія Грабовського" 17 червня 2024 року; акт здачі-приймання наданих послуг до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 25 серпня 2021 року, складений 30 січня 2025 року; рахунок № 30-01/2025 від 30 січня 2025 року.

Тобто, стороною позивача надано всі необхідні документи, які передбачені ч. 3 ст.137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, за умови задоволення позову у повному обсязі

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства "Озон" 30000 (тридцять тисяч) грн у відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване додаткове заочне рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.,

Хилевич С.В.