Провадження №: 2-з/755/262/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"24" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, у складі головуючої-судді Хромової О.О., розглянувши заяву позивача - Акціонерного товариства «Універсал Банк», про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофєєва Тетяна Михайлівна, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дорофєєва Т.М., про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 30 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 012-2900/756-0560, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 131 300,00 швейцарських франків строком до

10 травня 2028 року зі сплатою 10,45 % на придбання майна. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 012-2900/756-0560 укладено договір поруки від 30 листопада 2007 року № 012-2900/756-0560-Р із ОСОБА_5 , а також договір поруки від 30 листопада 2007 року № 012-2900/756-0560-Р/1 із ОСОБА_2

12 жовтня 2010 року ПАТ «Універсал Банк» направлено позичальнику та поручителям вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань, які були отримані позичальником та поручителями особисто 23 жовтня 2010 року та 25 жовтня 2010 року. Зобов`язання за кредитним договором належним чином не були виконані. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року по справі

№ 2-1143/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 012-2900/756-0560 в розмірі 146 137,38 швейцарських франків. 07 вересня 2012 року на виконання вказаного рішення видано виконавчі листи, однак, станом на дату звернення до суду рішення по справі № 2-1143/2011 залишається невиконаним.

У січні та липні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. із заявами про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів по справі № 2-1143/2011.

25 січня 2024 року та 23 липня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я.В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 щодо боржника ОСОБА_5 , № НОМЕР_3 щодо боржника ОСОБА_4 , та постанови про арешт коштів та арешт майна боржників.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, відкритого щодо боржника ОСОБА_5 , приватним виконавцем з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно - 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Так 26 червня 2025 року приватним виконавцем здійснено виїзд з метою опису частини квартири, що належить боржнику ОСОБА_5 , однак встановлено, що на підставі договору дарування від 26 вересня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофєєвою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 4-935, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подарували свої частки ОСОБА_6 .

Вказаний договір дарування АТ «Універсал Банк» вважає фіктивним, укладеним з метою унеможливлення виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а договір не спрямований на виникнення реальних наслідків, оскільки: договір укладено в підозрілий період, між близькими родичами, такий правочин є безоплатним. Відчужуючи належне їм на праві власності майно на користь своєї доньки та сестри відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знали про існування значної суми заборгованості перед кредитором та розуміли ризики стягнення заборгованості в майбутньому. Спірне майно залишилось в сім`ї відповідачів, що також може свідчити про недобросовісну поведінку.

З урахуванням того, що спірне майно може бути відчужене в будь-який спосіб та будь-якій особі існує обґрунтований ризик, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнитися чи унеможливитися виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Зокрема, у випадку відчуження спірного майно, виникне необхідність залучення до складу учасників справи нового власника, уточнення предмету та/або підстав позову, що призведе до необґрунтованого затягування розгляду справи.

Станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

З огляду на викладене заяву просили задовольнити, накласти арешт на частку у праві власності на нерухоме майно.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заява про забезпечення позову має відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України, до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті

150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із пунктами 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсним договору дарування часток у праві власності на квартиру

АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідченого 26 вересня 2012 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофєєвою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 4-935, який, як вважає заявник, укладено з метою уникнення стягнення на нерухоме майно у примусовому порядку щодо виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року по справі

№ 2-1143/2011, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 012-2900/756-0560 в розмірі 146 137,38 швейцарських франків.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 вересня 2025 року № 443364317, 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, на праві спільної часткової власності належить

ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування частини квартири від 26 вересня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофєєвою Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 4-935, номер відомостей про речове право - № 34760792.

Поряд з цим, згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (архівна частина Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) встановлено, що квартири АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у рівних долях - по 1/5 на підставі свідоцтва про право власності від 15 грудня 2006 року, виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження від 15 грудня 2006 року № 70-109.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що спірне майно може бути відчужене в будь-який спосіб та будь-якій особі існує обґрунтований ризик, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнитися чи унеможливитися виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Відтак, з метою недопущення до вирішення спору по суті відчуження ОСОБА_3 спірного майна, що може призвести до нових спорів, суд погоджується з доводами заявника про необхідність накладення арешту на нерухоме майно - 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Окрім того, суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від

14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, відповідає положенням статті

150 ЦПК України, є співмірним з позовними вимогами, з якими заявник звернувся до суду, з огляду на наявність у ОСОБА_3 можливості відчужити спірне майно, що може призвести до необхідності нових звернень до суду, зміни суб`єктного складу учасників справи, предмету чи підстав позову, враховуючи, що заявником обґрунтовано наведене припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову та призвести до порушення його прав та законних інтересів, та неможливості їх поновлення.

При цьому, накладення арешту на частку об`єкта нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Виходячи із викладеного, вивчивши матеріали справи, доводи заяви про забезпечення позову, додані до неї докази, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами спору, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача - Акціонерного товариства «Універсал Банк», про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофєєва Тетяна Михайлівна, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності - задовольнити.

Накласти арешт на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що належать ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування частини квартири від 26 вересня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дорофєєвою Тетяною Михайлівною, зареєстровано в реєстрі за № 4-935, номер відомостей про речове право - № 34760792.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали для виконання складає три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дані про стягувача: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ідентифікаційний код юридичної особи за , адреса місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114.

Дані про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання:

АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Хромова