Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/856/25
Провадження № 2/376/810/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Коваленка О.М.

за участі секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування позову позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області 25.02.2004, за актовим записом № 5.

Позивач постійно проживала з матір`ю до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжує проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , відкрито володіє і користується вказаним житловим будинком.

Згідно довідки старости Сквирської міської ради від 12.12.2024 №17-266/1 житловий будинок АДРЕСА_1 числився за ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 належним чином не оформила права на вказаний будинок.

Після смерті ОСОБА_2 позивач є єдиним її спадкоємцем.

Позивач, як спадкоємець першої черги вступила у спадкові права після смерті матері шляхом спільного проживання зі спадкодавцем.

З 23.02.2004 позивач стала самостійно проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 м2, житловою площею 36,4 м2 та користуватися господарськими будівлями та спорудами.

Отже, з 23.02.2004 позивач постійно проживає у даному житловому будинку, продовжує ним володіти, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт. Виготовила технічну документацію на даний житловий будинок.

Жодних претензій до позивача від відповідача, тобто службових осіб Сквирської міської ради, чи інших осіб з приводу незаконності володіння житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 м2, житловою площею 36,4 м2, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що залишається без власника понад 10 років, не надходило.

На даний час позивачу потрібно привести в порядок документи, а тому, зважаючи на ситуацію, яка склалася, вона вимушена звертатися до суду, у інший спосіб набути у власність житловий будинок вона не може, оскільки за життя ОСОБА_2 належним чином не оформила права на вказаний будинок.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Соболь Б.В. надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Сквирської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та зазначив, що розгляд позову залишає на розсуд суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на таке.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області 25.02.2004, за актовим записом № 5.

Позивач постійно проживала з матір`ю до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжує проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , відкрито володіє і користується вказаним житловим будинком.

Згідно довідки старости Сквирської міської ради від 12.12.2024 №17-266/1 житловий будинок АДРЕСА_1 числився за ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 належним чином не оформила права на вказаний будинок.

Після смерті ОСОБА_2 позивач є єдиним її спадкоємцем.

Позивач, як спадкоємець першої черги вступила у спадкові права після смерті матері шляхом спільного проживання зі спадкодавцем.

З 23.02.2004 позивач стала самостійно проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 м2, житловою площею 36,4 м2 та користуватися господарськими будівлями та спорудами.

Отже, з 23.02.2004 позивач постійно проживає у даному житловому будинку, продовжує ним володіти, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт. Виготовила технічну документацію на даний житловий будинок.

Жодних претензій до позивача від відповідача, тобто службових осіб Сквирської міської ради, чи інших осіб з приводу незаконності володіння житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 м2, житловою площею 36,4 м2, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що залишається без власника понад 10 років, не надходило.

З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивачки не пред`являв, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку, тому вона бажає це право зареєструвати.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років, а саме: з 23.02.2004 продовжує безперервно та відкрито володіти (користується) нерухомим майном житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, статтями 2, 4, 76, 81, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, статтями 15, 16, 344 ЦК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 м2, житловою площею 36,4 м2, з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Коваленко