ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/294/25 Номер провадження 22-ц/814/3407/25Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом адвоката Ситенка Олександра Дмитровича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року адвокат Ситенок О.Д. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким:

розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який зареєстрований 19 серпня 2017 року Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві, актовий запис №2327;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду.

В обґрунтування позову 19.08.2017 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління ютиції у м. Києві. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на шлюб та сім"ю, відсутності взаємоповаги та взаєморозуміння. Не дивлячись на усну домовленість, відповідач не виконує свого обов?язку з утримання дитини, яка проживає з позивачкою.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року позов представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ситенок Олександра Дмитровича, задоволений.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 19 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління ютиції у м. Києві, актовий запис № 2327, розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 лютого 2025 року, до досягнення повноліття дитиною.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу на один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 9 70,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього аліментів та залишити позов у цій частині без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що позивач (його представник) не надав суду доказів вручення відповідачу копії позову і доказів, долучених до нього, тому суд безпідставно відкрив провадження, адже мав залишити позову без руху. Про наявність справи у суді відповідач довідався випадково і отримав необхідні документи від суду після відкриття провадження.

Звертається увага, що відповідач отримав повістку-виклик до суду на 04 червня 2025 року, проте рішення суду ухвалене і його копія внесена до ЄДРСР 03 червня 2025 року. Відповідач, незважаючи на подане клопотання про розгляд справи без його участі, був готовий прибути у судове засідання і надати суду докази своєї участі в утриманні дитини, про що зазначав у відзиві на позов, проте рішення ухвалено судом раніше призначеної дати судового засідання.

Наголошується, що у позовній заяві замість розміру частки доходів проставлено «?». Тому позивач (його представник) подав заяву про уточнення вимог, але фактично змінив вимоги, що допускається відповідно до ст.49 ЦПК України лише до початку розгляду справи по суті, а не у спрощеному провадженні.

Стверджується, що у межах розгляду цієї справи порушено право відповідача на своєчасне отримання процесуальних документів внаслідок неправильного зазначення адреси відповідача, номеру його телефону.

Суд проігнорував доводи відповідача про те, що місце проживання дитини не визначено вона тимчасово перебуває за кордоном з матір?ю, про те, що у відповідача не має постійного доходу.

Правом подачі відзиву позивачка (її представник) не скористалась.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 19.08.2017 року, про що Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 2327 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших аліментних зобов`язань не має.

Дитина проживає разом з матір?ю.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які зроблено посилання у позові.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

С статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, дочка, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

Доводи апеляційної скарги полягають у твердженні про порушення судом вимог процесуального закону, що позбавило відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява зареєстрована у суді першої інстанції 17 лютого 2025 року (а.с.2). Зареєстрованим місцем проживання відповідача у позовній заяві зазначено: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України у цей же день судом направлений запит до Жовтоводської міської громади щодо зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с.15) і 20 березня 2025 року судом отриманий лист, яким підтверджено зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.16).

До позову долучена світлокопія опису вкладення у цінний лист на ім?я ОСОБА_1 , де зазначена адреса отримувача: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Отже, з урахуванням відсутності у позивача (його представника) відомостей про електронний кабінет відповідача, слід виходити з того, що позивачем (його представником) виконані вимоги ч.7 ст.43, ч.1 ст.177 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог закону у частині відкриття провадження у справі є необгрунтованими.

Ухвалою судді від 20 березня 2025 року відкрито провадження у справі (а.с.17), вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що узгоджується із приписами ст.274 ЦПК України. Судове засідання призначене 20 травня 2025 року о 09.30.

09 травня 2025 року мати відповідача (а.с.21,22) за зареєстрованою адресою відповідача отримала документи від суду першої інстанції.

19 травня 2025 року судом отримана заява адвоката Ситенка О.Д.. представника ОСОБА_2 , про уточнення позовних вимог (а.с.29), де зазначено, що у позовній заяві помилково замість цифри «» надруковано «?». Така заява не є заявою про збільшення або зменшення позовних вимог, про зміну підстав чи предмету позову у розумінні приписів ст.49 ЦПК України, так як вочевидь проставлення знаку «?» замість цифри «1/4» є технічною помилкою.

20 травня 2025 року судом отримана заява ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, у якій він стверджував, що його мати отримала лише копію ухвали суду про відкриття провадження, яку передала йому лише 15 травня 2025 року, копію позовної заяви він не отримав (а.с.31).

20 травня 2025 року суд відклав розгляд справи, призначивши наступне судове засідання 04 червня 2025 року (а.с.36), повідомлення-виклик у судове засідання отримане за зареєстрованою адресою відповідача 27 травня 2025 року (а.с.38).

29 травня 2025 року судом отриманий відзив відповідача на позов (а.с.45-46), у якому він виклав заперечення проти вимог про стягнення з нього аліментів, стверджуючи, що він не ухиляється він надання матеріальної допомоги, оскільки, за можливості, здійснює грошові перекази на картку позивачки; також зазначив, що не має стабільного доходу. До відзиву долучена світлокопія форми ОК-7 (відомості про застраховану особу з ПФУ), у якій наявні дані про доходи за період з 2011 по 2024 рік (а.с.47-48), інших доказів до відзиву не долучено, клопотань про витребування доказів не заявлено. Окрім того, у відзиві викладено прохання розглянути справу без участі відповідача.

Проаналізувавши наведені фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог цивільного процесуального закону, відповідач за умови добросовісної процесуальної поведінки не був позбавлений можливості скористатися процесуальними правами у частині надання доказів проти заявленої вимоги про стягнення аліментів, проте всупереч приписам ст.81 і ст.83 ЦПК України не подав суду належних, допустимих і достатніх доказів на спростування обставин, якими обгрунтована вимога про стягнення аліментів.

Як убачається з листа судді суду першої інстанції від 03 червня 2025 року судове рішення у справі, направлене до ЄДРСР 03 червня 2025 року, не є оригіналом, а проектом, який був помилково внесений до ЄДРСР (а.с.54).

У будь-якому випадку відповідач не з?явився до суду 04 червня 2025 року і не надав (надіслав) суду жодних доказів, які б моли вплинути на вирішення судом вимоги про стягнення аліментів.

Надіслані апеляційному суду світлокопії документів (а.с.80-82) апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи вимоги ст.367 ЦПК України, та відсутність обгунтованих доводів (клопотань) про дослідження нових доказів з огляду на існування об?єктивних перешкод подання таких доказів суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов