Справа № 527/3192/24
провадження 2/527/126/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу 527/3192/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому, з урахуванням заяв про відмову від частини позовних вимог та уточнення позовних вимог, прохала: - визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) транспортний засіб - автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , V1N НОМЕР_4 ; - стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, а саме 179352,98 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що починаючи з 07 липня 2018 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, 22.07.2024 року шлюб розірваний за рішенням суду. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторонами був придбаний автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір чорний, тип - загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1998 м куб, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 . Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля. Домовленості про укладення договору про поділ спільної сумісної власності ними не досягнуто.

11.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

07.10.2025 року закрито підготовче провадження , призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Представник позивача до судового засідання направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги, з урахуванням часткової відмови від позову та уточнення позовних вимог, прохав задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Представник відповідача направила заяву про розгляд справи без їх участі. Зазначила, що не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, а саме 179352,98 грн. Заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі, заявленому стороною позивача, в зв`язку з їх не співмірністю зі складністю справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2018 року (а.с.15).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2024 року шлюб між сторонами розірваний.

Відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу 5342/2023/4192312 від 09.12.2023 року, ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 (а.с.17-18).

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як зазначено в ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Приймаючи до уваги те, що обставина стосовно того, що автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 є спільним сумісним майном подружжя визнається учасниками справи, про що зазначено в заявах по суті справи, а також те, що у суду відсутні сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд дійшов висновку, що вказана обставина не підлягає доказуванню, і автомобіль марки Toyota, модель RAV4. 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 68 СК України, розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

На теперішній час між сторонами не існує домовленості щодо розміру часток на автомобіль, а суд не вбачає підстав для відходу від принципу рівності часток.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд вважає, що сторони мають право кожний на 1/2 частку автомобіля марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір чорний, тип - загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1998 м куб, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 .

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.ч. 2, 4 ст. 71 СК України регламентовано, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Велика Палата Верховного Суду 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вказала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобілів суд зазначає наступне.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з

дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку експертного дослідження від 12.09.2025 року за № 17/5341/339А ринкова вартість легкового автомобіль марки Toyota, модель RAV4, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , станом на 12.09.2025 року, становить 359705,96 грн (а.с.162-166).

З урахуванням наведеного, позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсацію за її 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль в сумі 179352,98 грн є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Разом з тим ОСОБА_1 просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) транспортний засіб автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , V1N НОМЕР_4

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року при розгляді справи №523/14489/15-ц вважала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, спільність майна набутого у шлюбі презюмується.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя, адже відповідні висновки з цього питання зроблено судом у судовому рішенні та підтверджено наявність режиму спільного сумісного майна, а тому у позовній вимозі слід відмовити, адже вона не є ефективним способом захисту порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи , що позовні вимоги задоволено частково, на суму 179352,98 грн, з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 1793 грн та 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову, тобто в загальній сумі 2398,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

21 жовтня 2024 року між Адвокатським бюро «Ігоря Павлюка» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 621/1-ПІО про надання правової допомоги. Згідно п. 4.1. Договору, розмір гонорару, порядок його оплати та інші умови погоджуються сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даного Договору (а.с.9-11).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору від 21.10.2024 року, п.1 - сторони погодили, що загальний розмір гонорару Адвокатського бюро за надання допомоги, передбаченої п. 1.1 Договору складає 12000 грн; п.2 сторони погодили, що у разі прийняття судом рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог (гонорар успіху) (а.с.12).

Відповідно до платіжної інструкції 1.71552305.1 ОСОБА_1 сплачено гонорар в сумі 12000 грн (а.с.14).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача в заяві від 26.11.2025 року зазначено, що з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналізуючи надані суду докази, суд зауважує, що в них не розмежовано вартість послуг за складання позовної заяви, інших процесуальних документів, участі в судовому засіданні, що унеможливлює встановлення судом вартості послуг адвоката за окремі види послуг, проте вбачається що загальну вартість послуг (гонорар) адвокатське бюро оцінює в 31578,89 грн.

Вказаний розмір суд вважає занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема: справа фактично розглянута в одному судовому засіданні, з приводу спірних правовідносин склалася стала судова практика, адвокатом підготовлено незначну кількість процесуальних документів, позов задоволено частково. Відтак, суд дійшов висновку, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням загальної вартості виконаних адвокатом в суді першої інстанції робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними, з урахуванням встановленого п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України принципу пропорційності до частини задоволених вимог, становить 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

У порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова) - НОМЕР_4 , в розмірі 179352,98 грн ( сто сімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві гривні дев`яносто вісім копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2398,60 грн та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ).

Суддя Т. В. Левицька