Провадження № 2/205/430/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білецька Вероніка Іванівна та ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача територіальної громади Новокодацького району міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білецька В.І. про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем, який канцелярією суду було зареєстровано 23 грудня 2024 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175, абз. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивач 31 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» направила до суду уточнену позовну заяву та квитанцію про доплату судового збору, які зареєстровані судом 03 січня 2025 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідків було повернуто заявникові.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідків повернуто заявникові.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідків задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_2 .

На підставі ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, найменування Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було змінено на Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові з урахуванням уточнення та в ході судового розгляду, а її представник у ході судового розгляду, посилалася на те, що позивачеві на підставі договору дарування належить 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , інші 43/100 частин домоволодіння належать третій особі ОСОБА_2 . Належні їй 57/100 частин вказаного домоволодіння фактично є окремим будинком з господарськими будівлями і спорудами. Її бабі, ОСОБА_3 , на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0646 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Коли позивач була дитиною, її батьки купили будинок поруч, в якому вона зареєстрована. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час дарування ОСОБА_3 57/100 частини домоволодіння позивачеві, земельна ділянка хоч і належала дарувальникові, проте їй не було присвоєно кадастровий номер, що унеможливило її відчуження ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , при цьому, остання була впевнена, що отримала у власність також і земельну ділянку. У 2013 році ОСОБА_1 була зареєстрована з ОСОБА_4 , проте, на дату її смерті, позивач не була зареєстрована з бабою, хоча фактично проживала з нею періодично, коли ОСОБА_3 хворіла: місяць чи два, або рік. Крім цього, позивач змінювала адресу реєстрації, коли ОСОБА_3 оформлювала субсидію на комунальні послуги. 05 вересня 2024 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою приватного нотаріуса Білецької В.І. від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутність підтверджень прийняття спадщини. Представник позивача в ході судового розгляду зазначав, що 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить позивачеві, власником інших 43/100 частин домоволодіння та частини земельної ділянки є третя особа ОСОБА_2 . Позивач зареєстрована і проживає в будинку поруч. ОСОБА_3 належить земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 646 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 оформляти документи допомагала матір позивача, яка отримувала медичне свідоцтво про смерть. Про ОСОБА_5 , який був зареєстрований у домоволодінні, що це за особа, і чому він зареєстрований в будинку, представникові позивача невідомо. Просили суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , до часу відкриття спадщини за законом, що має юридичне значення для прийняття спадщини.

Відповідач Дніпровська міська рада у своєму відзиві, а її представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за якою також була зареєстрована і проживала ОСОБА_3 . На підтвердження вказаного факту позивачем надано копії довідок, датованих 21 лютого 2013 року, для подання в комунальні служби, копію сторінки паспорта, з якої можливо встановити з якого саме часу ОСОБА_1 зареєстрована за зазначеною адресою. Показання свідків не може бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання. ОСОБА_1 звертається з позовною вимогою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини, при цьому, не зазначає, з якого саме моменту позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чинним законодавством не визначений порядок розгляду справ про встановлення фактів в порядку позовного провадження, тому позивачем неправильно обраний спосіб захисту. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білецька В.І. судове засідання не з`явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала судові заяву про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, у своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності на підставі матеріалів справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю (а.с. 10-11) ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2 .

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 27 лютого 2004 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 4-527, ОСОБА_1 належить 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

05 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 85).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Білецької В.І. від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропуском строку на подачу заяви про прийняття спадщини (а.с. 101).

Також у судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою позивача і проживає у будинку поруч. ОСОБА_1 почала проживати в буд. АДРЕСА_1 приблизно з 20-21 років. Проживала разом з бабою, ОСОБА_3 , вели спільне господарство, доглядала бабу. В самому будинку свідок не була, бачила як позивач виходила з нього на роботу.

Свідок ОСОБА_8 судові повідомила, що позивач її сусідка, проживає у буд. АДРЕСА_1 з народження. ОСОБА_1 проживала з бабою, ОСОБА_3 , на момент її смерті, з батьками не проживала. Свідок була знайома з ОСОБА_3 , товаришували, навідувалася в гості. Бачила, як ОСОБА_3 і позивач готували. ОСОБА_3 розповідала свідкові про онуку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року в справі № 222/1109/17.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів її постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

У долучених до позовної заяви довідках від 21 лютого 2013 року про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані і проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що не доводить факту проживання однією сім`єю позивача і ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету зі спадкодавцем.

Допитані судом свідки надали суперечливі показання та вказали як на постійне проживання позивача за місцем проживання спадкодавця з народження, так і початок проживання з певного віку, при цьому сама позивач у своїх поясненнях вказувала на періодичне проживання з ОСОБА_3 , коли остання хворіла та потребувала допомоги; покази свідків не містять інформації про предмет доказування, оскільки жоден свідок не підтвердив факт та обставини спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю, а лише надали покази про відомі їм обставини, які не стосуються спільного проживання позивачки з бабою, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, тощо. Свідок ОСОБА_6 вказала, що в будинку вона не була, про спільний бюджет чи про відносини, притаманні сім`ї, зокрема, приготування їжі, прибирання, побутові справи, придбання продуктів, одягу чи ліків за спільні кошти, ремонт чи наявність спільного бюджету у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не зазначила, а лише вказала, що бачила як позивач виходила з будинку на роботу.

При цьому, сама позивач ані в позовній заяві, ані в поясненнях, не вказувала про факт постійного проживання з ОСОБА_3 , наявність у них спільного бюджету, ведення спільного господарства, ремонт та утримання майна, придбання господарських товарів та предметів вжитку, оплату комунальних послуг зі спільних коштів, а також наявність взаємних прав та обов`язків, що може свідчити про наявність відносин між померлою спадкодавицею і позивачем як сім`ї. Натомість, у своїх поясненнях в ході судового розгляду зазначила, що ОСОБА_3 за життя зверталася за отриманням субсидії на сплату комунальних послуг, через що позивач змінювала реєстрацію свого проживання.

Отже, надання певної періодичної допомоги та опікування позивача ОСОБА_3 не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сумісному проживанню.

При цьому, суд зауважує, що позивачем заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу відкриття спадщини, без зазначення точного періоду проживання зі спадкодавцем. Хоча ст. 1264 ЦК України встановлено, що таке проживання повинно становити не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, і періодичне проживання не може вважатися таким.

Будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчили б про те, що позивач та спадкодавиця підтримували сімейні стосунки, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки, судові не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_1 тверджень щодо її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу відкриття спадщини, тому підстави для задоволення позовних вимог та встановлення вказаного вище факту відсутні.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 СК України, ст. 1258, 1259, 1264, 1268 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) до Дніпровської міської ради (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Білецька Вероніка Іванівна (місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 25, прим. 7, 8) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем відмовити.

Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: