Справа 206/2991/25
Провадження 2/206/1840/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 були укладені наступні кредитні договори: 21 жовтня 2017 року кредитний договір № 01, за яким позичальнику видано кредит у сумі 28 033,95 гривень; 30 листопада 2020 року кредитний договір № 901, за яким позичальнику видано кредит у сумі 20 000,00 гривень; 03 березня 2021 року кредитний договір № , за яким позичальнику видано кредит у сумі 15 000,00 гривень. ОСОБА_1 не виконує належним чином своі? зобов`язання за даними кредитними договорами. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04 лютого 2025 року склала: по кредитному договору від 21.10.2017 № 01 41529,83 гривень, з яких: 28033,95 грн. заборгованість за кредитом; 13495,88 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору від 30.11.2020 № 901- 23826,11 гривень, з яких: 17491,22 грн. заборгованість за кредитом; 5,65 грн. заборгованість за процентами; 6329,24 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору від 03.03.2021 № - 20155,14 гривень, з яких: 13018,57 грн. заборгованість за кредитом; 4,19 грн. заборгованість за процентами; 7132,38 грн. заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 04.02.2025 склала 85511,08 гривень. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 85 511,08 гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

27 серпня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та того ж дня останню було ознайомлено з матеріалами справи, що підтверджується відміткою в заяві «з матеріалами справи № 206/2991/25 ознайомлена, 27.08.2025, підпис, ОСОБА_1 ».

29 вересня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшли: вимога про надання правової інформації від компанії «Дніпровська міська рада» за компанією Самарський районний суд міста Дніпра» згідно до вимог ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; вимога подана на підставі ст. 19 Загальної декларації прав людини та ст. 3 Конституції України до компанії «Самарський районний суд міста Дніпра» про належне виконання вимог службової інструкції передбаченої приписом ст. 190 ЦПК України та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи № 206/2991/25.

29 вересня 2025 року судом на письмові звернення відповідача ОСОБА_1 від 27 серпня 2025 року та 29 вересня 2025 року щодо ознайомлення з матеріалами справи на адресу останньої було направлено відповідь на них.

16 жовтня 2025 року на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла письмова вимога, подана на підставі ст. 3 Конституції України до компанії «Самарський районний суд міста Дніпра» про перенесення розгляду справи. Також, зі змісту даного звернення встановлено, що дослівно «зазначу, що моїм представником за довіреністю є людина Анатолій Олександрович Макаренко. 16.10.2025 в Самарському районному суду міста Дніпра призначено розгляд вище зазначеної справи. Мій представник за довіреністю, людина Анатолій Олександрович Макаренко на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні після інфаркту.

В той же час, до вказаної письмової вимоги відповідача ОСОБА_1 від 16 жовтня 2025 року не було долучено нотаріально посвідченої довіреності на представника Макаренко А.О., про яку йдеться у змісті вимоги, також не надано підтвердження того, що останній дійсно знаходиться на лікуванні.

З огляду на вказану обставину суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Статтею 62 ЦПК України визначено, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:1) довіреністю фізичної або юридичної особи;2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд постановляє ухвалу, яка зазначається секретарем судового засідання у протоколі судового засідання, а довіреність або засвідчена підписом судді копія такої довіреності приєднується до справи. Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:1) довіреністю;2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу". Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання. Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання призначені на 10 вересня 2025 року, 16 жовтня 2025 року, 05 листопада та 26 листопада 2025 року не з`явилася за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2017 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано заяву № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписавши вказану заяву ОСОБА_1 підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуги, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін). ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку, кредитний ліміт 1 000 гривень. Строк кредитування 12 місяців (зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін). Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних 49 % фіксована; загальні витрати за кредитом 2566,39 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інш. платежі) 12566,39 гривень; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 59,59 % (а.с. 18-19).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується її власним підписом у відповідній графі (а.с. 19).

З довідки про збільшення кредитного ліміту до договору № 0 від 27 жовтня 2017 року вбачається, що починаючи з 04 січня 2018 року кредитний ліміт ОСОБА_1 не одноразово збільшувався, останній раз 28 вересня 2022 року до 28 033,95 (а.с. 36 на зворотній стороні).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2017 року, у останньої наявна заборгованість перед АТ «ПУМБ» за період з 28 лютого 2018 року по 30 січня 2022 року у розмірі 41529,83 грн., з яких: 28033,95 грн. заборгованість за кредитом; 13495,88 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією (а.с. 41-43).

30 листопада 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано заяву № 901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши вказану заяву ОСОБА_1 підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуги, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін). ОСОБА_1 просила надати їй споживчий кредит у сумі 20 000 гривень. Строк кредитування 24 місяців (зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін). Розмір процентної ставки % річних 0,01 %. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості % - 1,99 % (а.с. 14 на зворотній стороні)

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується її власним підписом у відповідній графі (а.с. 15).

На виконання умов договору № 901 від 30 листопада 2020 року АТ «ПУМБ» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 20 000,00 гривень, що підтверджується платіжної інструкцією № TR.45941417.170315.8810 від 30 листопада 2020 року (а.с. 37).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 901 від 30 листопада 2020 року встановлено, що у ОСОБА_1 за період з 30 грудня 2020 року по 27 вересня 2022 року виникла заборгованість перед АТ «ПУМБ» у розмірі 23 826, 11 грн., з яких: 17491,22 грн. заборгованість за кредитом; 5,65 грн. заборгованість за процентами; 6329,24 грн. заборгованість за комісією (а.с. 38-39).

03 березня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано заяву № 901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши вказану заяву ОСОБА_1 підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуги, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін). ОСОБА_1 просила надати їй споживчий кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 15 000,00 гривень. Строк кредитування 24 місяці. Відповідно до умов Договору розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. Розмір процентної ставки 0,01 %. Реальна річна процентна ставка 76,659 %. Загальні витрати за споживчим кредитом 10 765,44 гривень. Загальна вартість кредиту 25 765,44 гривень (а.с. 15 на зворотній стороні).

03 березня 2021 року ОСОБА_1 було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується її власним підписом у відповідній графі (а.с. 16).

На виконання умов договору № 901 від 03 березня 2021 року АТ «ПУМБ» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 15 000,00 гривень, що підтверджується платіжної інструкцією № TR.47786846.46792.13604 від 03 березня 2021 року (а.с. 37 на зворотій стороні).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 901 від 03 березня 2021 року, у останньої наявна заборгованість перед АТ «ПУМБ» за період з 03 квітня 2021 року по 04 лютого 2025 року, яка становить 20155,14 грн., з яких: 13018,57 грн. заборгованість за кредитом; 4,19 грн. заборгованість за процентами; 7132,38 грн. заборгованість за комісією (а.с. 39-41).

Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 04 лютого 2025 року склала 85511,08 гривень.

Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за вказаними кредитами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, тобто зобов`язання за вказаними Договорами не виконала.

Також, представником АТ «ПУМБ» на адресу відповідача ОСОБА_1 були направлені письмові вимоги (повідомлення) про виконання зобов`язань перед АТ «ПУМБ», а саме погашення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 85 511,08 гривень, однак відповідачем вони були проігноровані, у зв`язку з чим АТ «ПУМБ» звернувся з вказаним позовом до суду (а.с. 32-34).

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін в 2017році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування», тобто саме з цього часу законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.

Зокрема 10 червня 2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023року у справі № 204/224/21.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1, ч.2 ст. 8, ч.1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з розрахунків заборгованості за кредитними договорами станом на 04 лютого 2025 року у відповідача наявна заборгованість у загальному розмірі 85 511,08 гривень.

До матеріалів справи долучено виписки за рахунком ОСОБА_1 , де відображено усі операції за картковими рахунками так, з виписок за особовими рахунками вбачається, що ОСОБА_1 отримала 3 (три) кредити, користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договорами, що підтверджує факт укладення кредитних договорів (а.с. 44-51).

Відповідач протягом дії кредитних договорів не заперечувала проти зміни кредитних лімітів, користувалася цими коштами, до того ж нею не спростовано наведений позивачем розрахунок заборгованості, не подано власний контррозрахунок з доказами належного виконання умов договору (платіжні документи).

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин надані банком розрахунки заборгованості за кредитними договорами у сукупності з виписками з рахунках позичальника та іншими доказами є належним і допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) вказавши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач.

Відповідач не спростувала того, що вона не отримувала кошти за кредитними договорами. У контексті викладеного, суд звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ) заборгованість за кредитним договором від 21.10.2017 року № 01 41529,83 гривень, з яких: 28033,95 грн. заборгованість за кредитом; 13495,88 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором від 30.11.2020 року № 901 23826,11 гривень, з яких: 17491,22 грн. заборгованість за кредитом; 5,65 грн. заборгованість за процентами; 6329,24 грн. заборгованість за комісією; за кредитним договором від 03.03.2021 року № - 20155,14 гривень, з яких: 13018,57 грн. заборгованість за кредитом; 4,19 грн. заборгованість за процентами; 7132,38 грн. заборгованість за комісією, що в загальній сумі за вищевказаними кредитними договорами станом на 04.02.2025 складає 85511,08 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук