Справа № 203/3872/24
Провадження № 2-др/203/37/2025
20.11.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченковій Г.С.
за участю представника позивача - Бережної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат,-
До Центрального районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена заява представника відповідача Галицького В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №203/3872/24 про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу.
В призначене судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явились. В наданій заяві представник відповідача просив розглянути справу без їх участі, зазначивши про підтримання поданої заяви.
Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, а в разі, якщо суд прийде до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу, зменшити розмір витрат.
Перевіривши доводи, викладені в заяві, заслухавши думку представника позивача, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Пунктом 3 ч.1 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст.ст.134,137,141 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина 2 ст.141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що у поданому представником відповідача Галицького В.В. відзиві наводився попередній розрахунок судових витрат, у т.ч. і витрат на правову допомогу, а також зазначалось про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Заява про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на правову допомогу подана представником відповідача Галицького В.В. через систему «Електронний суд» 20.10.2025 року, тобто в порядку та в межах строків, визначених ч.8 ст.141 ЦПК України.
Стосовно доводів представника позивача щодо необхідності повернення заяви без розгляду на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України, оскільки остання не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.183 ЦПК України, так як в ній не зазначено про наявність у представника відповідача адвоката Когана Р.В. електронного кабінету, суд враховує, що останнім до поданого під час розгляду відзиву долучалась відповідь про наявність у адвоката Когана Р.В. зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», через який і подавалась заява про ухвалення додаткового рішення.
Тому, суд не вбачає підстав для повернення заяви без розгляду з формальних підстав через не зазначення в заяві про ухвалення додаткового рішення про наявність у представника відповідача електронного кабінету, відомості про наявність якого надавались ним під час розгляду справи по суті та про наявність якого були обізнані інші учасники.
Вирішуючи питання по суті поданої заяви та перевіряючи заперечення представника позивача щодо недоведеності та неспівмірності заявлених до стягнення витрат правову допомогу, суд враховує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року).
Так, відповідно до положень ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року №922/1964/21.
Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15).
Згідно правових висновків, наведених в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18, зазначено, що у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
З матеріалів справи вбачається, що правова допомога під час розгляду справи відповідачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Коганом Р.В., що діяв на підставі договору про надання правничої допомоги №08/08 від 08.08.2024 року та виданого на його підставі ордеру від 26.08.2024 року.
-аналіз позовної заяви та доданих до неї документів (2 год.);
-аналіз наданих замовником документів та його консультація щодо стратегії захисту (4 год.);
-формування правової позиції (2 год.);
-підготовка та подання відзиву (4 год.);
-ознайомлення з матеріалами судової справи (1 год.);
-підготовка та подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.08.2024 року (2 год.);
-підготовка та подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу (1 год.);
-представництво інтересів замовника в суді першої інстанції (12 судових засідань, 12 год.);
-представництво інтересів замовника в судовому засіданні в апеляційному суді (1 год.).
Матеріалами справи підтверджується, що в ході розгляду останньої представником відповідача подавались до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив; письмові та додаткові письмові пояснення; письмові заперечення на пояснення представника позивача; апеляційна скарга на ухвалу суду про забезпечення позову; відповідь на відзив банку на апеляційну скаргу; клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а також про їх витребування.
Також згідно матеріалів справи представник відповідача адвокат Коган Р.В., приймав участь у 11-ти судових засіданнях, загальною тривалістю 3 год. 44 хв.
Суд враховує, що аналіз позовної заяви з додатками, наданих заявником документів, формування правової позиції охоплюється діями, пов`язаними із підготовкою відзиву, а тому ці послуги, вартість яких розрахована виходячи із витраченого часу загальним терміном у 12 год., суд вважає завищеними.
Також суд вважає завищеною вартість послуг з представництва інтересів замовника в суді першої інстанції (12 судових засідань, 12 год.) та представництва інтересів замовника в судовому засіданні в апеляційному суді (1 год.), оскільки згідно матеріалів справи адвокат Коган Р.В. під час розгляду справи в суді першої інстанції приймав участь у 11 судових засіданнях загальною тривалістю 3 год. 44 хв., а в судовому засіданні під час розгляду апеляційного скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову згідно протоколу судового засідання участі не приймав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133,137,141,211,223,258,259,263-268,270 ЦПК України, суд
В іншій частині в стягненні витрат на правову допомогу відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст додаткового рішення складено 27 листопада 2025 року.
Суддя С.Ю.Казак