ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - до ОСОБА_2 , Відповідач) про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року у цивільній справі № 753/10389/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 101558 грн та три проценти річних у розмірі 29007 грн 13 коп. за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 11 вересня 2019 року по 18 серпня 2022 року, що утворились після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, судовий збір у розмірі 1302 грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5700 грн.

Відповідач не виконує рішення суду, у зв`язку з чим відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач має право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 05 вересня 2022 року по 19 серпня 2025 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 52 553,84 грн, з яких: інфляційні втрати - 40 963,96 грн., три проценти річних - 11 589,88 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року у справі № 753/10389/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 101558 грн та три проценти річних у розмірі 29007 грн 13 коп., за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 11 вересня 2019 року по 18 серпня 2022 року, що утворились після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, судовий збір у розмірі 1302 грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5700 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З моменту набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року у справі № 753/10389/21 законної сили відповідач свої зобов`язання не виконав, заборгованість не сплатив.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, на яку послався заявник в касаційній скарзі, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду відповідач не виконав, а тому суд приходить до висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Згідно розрахунку наданого позивачем сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 05 вересня 2022 року по 19 серпня 2025 року становить 52 553,84 грн, з яких: інфляційні втрати - 40 963,96 грн., три проценти річних - 11 589,88 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи №753/10389/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних 05 вересня 2022 року судом було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення Дарницького районного суду м. Києва. Повний текст рішення складено 12 вересня 2022 року.

Враховуючи порядок набрання рішенням законної сили, визначений статтею 273 ЦПК України, а також беручи до уваги, що повний текст рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 вересня 2022 року було складено 12 вересня 2022 року, а правом на апеляційне оскарження учасники справи не скористалися, суд приходить до висновку, що стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід обраховувати з дати набрання рішенням законної сили, а саме з 12 жовтня 2022 року.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 38 772,92 грн. та три відсотки річних у розмірі 11 589 грн., а всього 50 361,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За правилами ст. 133, 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що загальний розмір заборгованості, яку просив стягнути позивач становить 52 553 грн. 84 коп.

Позов задоволено на 50 361 грн. 92 коп., що становить 95 % (50 361,92*100 /52 553,84).

Позивачем сплачено судовий збір 968,96 грн. Оскільки позов задоволено на 95 %, то на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 920 грн. 51 коп.

Враховуючи викладене, на підставі статей 525, 526, 625, 629 ЦК України та керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 38 772,92 грн., 3% річних в розмірі 11 589 грн. та судовий збір в розмірі 920,51 грн., а всього 51 282,43 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 (ОНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА