Єдиний унікальний номер судової справи: 475/278/25
Номер провадження: 22-ц/812/1979/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Чистою В.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Кащак А.Я. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 01 серпня 2010 року між нею та ОСОБА_3 виконкомом Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області зареєстровано шлюб, актовий запис №5. Від подружнього життя народилися діти - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання в останні роки між нею та відповідачем постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, виховання дітей. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливо, оскільки з вересня 2024 року, будь-які шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться.

Посилаючись на те, що сімейні відносини між нею та відповідачем фактично повністю припинені, а їх відновлення є неможливим, оскільки вони є вже чужими людьми один для одного, позивачка просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований 01 серпня 2020 року виконкомом Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №5.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2025 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Вовчанської Г.С. сторонам по справі надано строк для примирення терміном два місяці.

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 серпня 2010 року виконкомом Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №5. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням фактичних взаємин сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, наявні усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2025 року відмовлено у задоволені заяви представника відповідача - адвоката Полчанінової О.В. про перегляд заочного рішення того ж суду від 29 липня 2025 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також порушення інтересів відповідача та інтересів спільних малолітніх дітей, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не були досліджені та встановлені обставини про те, що між сторонами існували та існують спільні точки дотику, які б дозволили як чоловіку так і дружині подолати певні сімейні негаразди та надалі продовжувати спільне сімейне життя, не враховано щирі наміри відповідача зберегти сім`ю. Наголошує, що їхнє з позивачкою подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу не суперечить їх інтересам та інтересам їхніх малолітніх дітей, а тому збереження шлюбу є можливим і потрібним.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

У судове засідання відповідач не з`явився, про місце й час судового розгляду повідомлений належними чином, колегією суддів причини його неявки визнані неповажними, з урахуванням ст. 372 ЦПК України його неявка є такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 01 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виконкомом Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №5 (а.с.11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданими органом державної реєстрації актів цивільного стану Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області (а.с.12, 13).

Позивач в ході розгляду справи наполягала на задоволенні заявлених нею вимог про розірвання шлюбу.

Відповідач під час розгляду справи заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки вважав що підстави для його розірвання відсутні та він зацікавлений у збереженні сім`ї.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2025 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Вовчанської Г.С. сторонам по справі надано строк для примирення терміном два місяці.

Між тим, строк наданий судом для примирення сторін не приніс жодних результатів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

У позовній заяві позивач вказувала, що їх сім`я існує формально, вони вже досить тривалий час не проживають разом та спільного господарства не ведуть.

Відповідач вважає можливим збереження сім`ї, про те будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні, та відповідачем не надані, навпаки при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 26 листопада 2025 року.