Справа № 524/2987/25
Провадження №2/524/4147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 м. Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н. П.,

з участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.12.2018 між сторонами зареєстрований шлюб. З 2019 родина проживає у Республіці Польща. У сторін по справі є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поступово відносини позивача та відповідача погіршуватись, у зв`язку із цим виникали конфлікти, непорозуміння. Позивач та відповідач перестали проживати як одна сім`я, син залишився проживати з матір`ю та повністю перебував на її утриманні. З моменту окремого проживання у відповідача погіршилось відношення до позивача та сина, перестав брати участь у його житті, все що стосувалося навчальних, поза навчальних заходів, виховання, здоров`я сина здійснювалось позивачем. Відповідач здійснював економічне насилля над позивачем, погрожував залишити її без засобів до існування. Батько дитини забороняв спати дитині біля матері або у дитячому ліжку зі сторони матері. Дитина спала виключно біля батька.

За час проживання разом з відповідачем, дитина була свідком фізичного та психологічного насилля над матір`ю. Відповідач висловлювався нецензурно на адресу позивача, принижував її честь та гідність, у тому числі і у присутності дитини. На підтвердження зазначеного у позові посилаються на акт проведення судово - медичної експертизи ОСОБА_1 від 14.12.2022. Позивач звернулась до Міждисциплінарної команди з протидії домашнього насильства, що стверджується копією заяви, долученою до позову. Згідно повідомлення Міждисциплінарної команди з протидії домашнього насильства, яка підтверджує, що у сім`ї ОСОБА_1 з 17.11.2022 по 30.01.2023 проводилась процедура «Вlue Cards». У подальшому позивач звернутись до центру допомоги жінкам, постраждалих від домашнього насилля, в якому перебувала 3,5 місяці. Згідно довідки про перебування у центрі кризової інтервенції від 08.04.2024 підтверджується, що її перебування разом із сином у Центрі кризового втручання Надоджанського центру підтримки з 12.12.2022 по 31.03.2023. Під час перебування у зазначеному центрі, відповідач не цікавився дитиною. Як пізніше стало відомо позивачу, що відповідач дізнався про місцезнаходження дитини тільки із повідомлення поліції під час його виклику для надання пояснень.

Позивач звернулась до місцевої поліції із заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 207 § 1 КК Республіки Польщі, як зазначено у підтвердженні подання заяви від 26.07.2024, що у період з жовтня 2020 року по 12.12.2022 у м. Вроцлав та м. Смолець, комуна ОСОБА_4 , її колишній чоловік знущався над нею психічно та фізично. 03.03.2022 окружна прокуратура в Сьроді - Сльонській прийняла заяву від ОСОБА_1 про підозру у вчинені злочину разом із клопотанням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 .

Як зазначено у позові, відповідач продовжує проявляти до позивача та її родини (батьків) агресію, погрози, маніпулює її почуттями. Відповідач не знає, не цікавиться та не розуміє загальних потреб сина, особливостей його виховання та спілкування з ним. Не має уявлення про встановлені діагнози та потреби у харчуванні сина. Під час періодичних зустрічей із сином не дотримується дієти сина, що спричиняє розлади харчової поведінки. Дитина повертається від батька пере збудженим. Не знає, які гуртки та заняття відвідує син. Всі зусилля матері та спеціалістів у покращенні здоров`я та якості життя сина батьком ігноруються та не підтримуються. Відповідач не дає згоду на виїзд до України сина у супроводі матері мотивуючи, що сину не має що робити в Україні, мотивуючи небезпекою, пов`язаною із воєнним станом, тим, що дитина буде ізольована від нього.

На думку позивача така поведінка відповідача є проявом особистої недоброзичливості та неповаги до неї як до людини, жінки та матері його дитини. Позивач неодноразово намагалась отримати згоду відповідача на поїздку з дитиною на море для оздоровлення та відпочинок, проте причину відмови останній не називає. Робить постійні дрібні неприємні речі та неприпустимі вчинки, наприклад, як зазначено у позові на прохання матері самостійно не стригти волосся дитині, мати виявляла зістрижене волосся. Відповідач не дає згоди на оформлення реєстрації місця проживання дитини в Україні у будинку позивача в м. Кременчуці. Намагання та пропозиції матері щодо здоров`я, розвитку, виховання та фінансового забезпечення дитини, відповідач ігнорує, зазначаючи, що вона є матір`ю та головним опікуном. Мати постійно займається розвитком та психологічним станом сина, що стверджуються долученими відомостями про консультації психолога за первинною консультацією від 16.08.2024 та 30.08.2024. Крім фізичного, психологічного здоров`я та розвитку, мати дитини забезпечує заняття сина поза межами дитячого садка.

Постановою від 08.12.2023 районним судом Вроцлав-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх доручено заявниці здійснювати батьківські права щодо неповнолітнього сина, визначені обов`язки та права батька дитини з обмеженням його співучасті у вирішенні важливих питань, пов`язаних із дитиною, таких як вибір навчального закладу, лікування у разі серйозної хвороби, встановлено право спілкуватись із сином. Вироком від 31.05.2023 районний суд Вроцлав-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх зобов`язав батька дитини ОСОБА_6 сплачувати аліменти на користь сина через законного представника ОСОБА_1

28.04.2025 судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача на території України, відкрите загальне позовне провадження по справі, залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

02.06.2025, 03.06.2025 від органу опіки та піклування надійшли заяви про відсутність можливості надати письмовий висновок щодо розв`язання спору.

03.06.2025 у підготовчому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника позивача. Від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідків та їх допит у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.

13.06.2025 у підготовчому засіданні задоволене клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи заяви - прохання ОСОБА_1 про втручання у справі захисту дітей та перевірки житлової ситуації, поданої 09.06.2025 до Муніципального центру соціальної допомоги у м. Вроцлаві, Республіка Польща, на польській мові та у перекладі на українську мову.

13.06.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.06.2025 у підготовчому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника позивача.

31.07.2025 надійшло клопотання представника позивача про виклик та допит свідка ОСОБА_7

01.08.2025 у підготовчому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника позивача з метою доопрацювання заяви про виклик свідків від 03.06.2025. Просив витребувати у органу опіки та піклування письмовий висновок.

01.08.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

01.08.2025 представником позивача надане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її сина від 10.07.2025; акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 та її сина від 08.07.2025; психологічне заключення практикуючого психолога ОСОБА_8 від 17.07.2025 щодо дитини; психологічне заключення практикуючого психолога ОСОБА_8 та логопеда ОСОБА_9 від 16.07.2025 щодо дитини; повідомлення № 21 від 16.07.2025 про відмову у реєстрації місця проживання дитини; консультативний висновок невролога дитячого ОСОБА_10 стосовно дитини; скриншоти особистої переписки сторін стосовно сина, якими на думку сторони позивача підтверджується свідоме ухиляння відповідача від належного виховання та утримання сина, порушення його дієти, перешкоджання у реєстрації місця проживання дитини, не дотримання вказівок матері щодо зовнішнього вигляду дитини та його лікування.

03.09.2025 представником позивача надане клопотання про виклик та допит свідків у приміщенні Генерального консульства України у м. Вроцлаві, Республіка Польща, із дорученням уповноваженим особам Генерального консульства України у м. Вроцлаві забезпечити проведення відеоконференції та вручити свідкам розписку, присягу та інші документи згідно законодавства.

08.09.2025 представником позивача надане клопотання про виклик та допит свідка.

09.09.2025 у підготовчому засіданні представник позивача підтримав подані клопотання про виклик свідків, не заперечував щодо клопотання представника органу опіки та піклування про витребування інформації.

22.09.2025 до суду надійшла витребувана інформація на підставі ухвали від 09.09.2025 від Державної прикордонної служби України, згідно якої у Базі даних наявна інформація про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України щодо: (1) виїзду/ в`їзду з/ на територію України з 01.01.2019 станом на 08:30 год 19.09.2025 (по дату надання відповіді на запит) громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням 2-х різних серії та номера паспорта. Іншої інформації у зазначеній Базі даних не має; (2) відсутності інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; (3) неможливості надання запитуваної інформації щодо ОСОБА_1 у зв`язку із не вірно зазначеною датою народження особи.

01.10.2025 в ухвалі суду від 09.09.2025 виправлена описка щодо зазначення дати народження позивача та направлено Державній прикордонній службі України для виконання в цій частині.

02.10.2025, 03.10.2025 на електронну пошту суду надійшли заяви відповідача ОСОБА_6 про відсутність підстав позбавлення його батьківських прав із запереченнями. Зазначено про щомісячну сплату аліментів на утримання дитини, під час проведення часу із сином забезпечує харчуванням, одягом та необхідними речами, повідомляє про надання додаткової матеріальної допомоги, активно бере участь у вихованні та розвитку сина. З 21.06.2025 по теперішній час позбавлений можливості бачитися із дитиною по причині невиконання ОСОБА_1 рішення суду, згідно якого він, як батько дитини, має право забирати сина кожні другі вихідні (з суботи ранку до неділі вечора). Перед днем народження сина ІНФОРМАЦІЯ_4 матір не привела ОСОБА_3 на встановлене судом місце передачі, чим позбавила його можливості привітати сина та провести час разом, що викликало у дитини непорозуміння та негативні емоції щодо відсутності батька. Крім того, повідомив, що з сином відвідують разом басейн, музеї, катаються на велосипеді, займаються риболовлею. Син відпочивав із бабою та дідом у горах, що позитивно вплинуло на його розвиток та емоційний стан. У заяві від 03.10.2025 відповідач клопотав про розгляд справи за його відсутності із повідомленням про хід розгляду на електронну пошту, зазначену у заяві.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) згідно вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», тому зазначена заява не враховується під час розгляду справи.

02.10.2025 від представника органу опіки та піклування надійшла заява про перенесення судового засідання, мотивуючи, що питання позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина розглянуте 01.10.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Проєкт відповідного рішення оприлюднений на офіційному сайті, після затвердження якого, копія його з висновком буде направлена до суду. Клопотали про проведення засідання 03.10.2025 за відсутності їх представника.

03.10.2025 у підготовче судове засідання не з`явилися учасники справи, повідомлені про даті, час, місце розгляду. Представник позивача клопотав про відкладення підготовчого засідання.

03.10.2025 ухвалою суду закрите підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті, вирішені клопотання представника позивача.

30.10.2025 від представника органу опіки та піклування надійшла заява про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування із копією рішення органу місцевого самоврядування про його затвердження, згідно якого ОСОБА_1 повідомила, що з 19.12.2018 одружена з ОСОБА_2 . З 2019 року родина проживала в Республіці Польща. Від спільного шлюбу мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поступово відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршувалися. Рішенням суду шлюб між подружжям розірваний. З моменту окремого проживання, відношення ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та їх сина погіршилось. Батько перестав приймати участь у житті. Зі слів матері відомо, що дитина була свідком домашнього насилля над нею. 22.05.2025 до служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області через мобільний додаток «vibег» звернулась ОСОБА_13 із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , мотивуючи ідентичними підставами, що зазначені у позові.

ОСОБА_1 повідомила орган опіки про обмеження здійснення прав батька на підставі постанови районного суду Вроцлава-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх, установлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином у такому порядку: кожен другий вікенд з суботи з 11:00 до неділі до 19:00 поза місцем проживання дитини та без присутності матері, причому спілкування розпочинатиметься за фактичним місцем проживання матері та закінчуватиметься за фактичним місцем проживання матері, батько забиратиме дитину з місця його проживання та повертатиме дитину до місця його проживання; у період канікул протягом одного тижня у липні в непарні роки та протягом одного тижня у серпні в парні роки, причому спілкування розпочинатиметься за фактичним місцем проживання матері, батько забиратиме дитину з місця її проживання та повертатиме дитину до місця її проживання. Згідно вироку від 31.05.2023 районного суду Вроцлава-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх зобов`язано батька дитини сплачувати аліменти на його утримання у розмірі 1000 злотих щомісяця з 30.01.2023 на руки матері дитини, як його законному представнику.

29.05.2025 до служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся ОСОБА_2 із заявою про категоричну не згоду із заявленим позовом ОСОБА_14 . Стверджує, що він сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, у повному обсязі та своєчасно сплачує аліменти відповідно рішення суду. Кожні другі вихідні (субота - неділя) проводить час з дитиною, разом займаються плаванням, катаються на велосипедах, відвідують ігрові майданчики, виконують творчі заняття, зокрема випалюють малюнки спеціальним пристроєм. Під час спілкування з дитиною забезпечує її емоційний комфорт, сприяє гармонійному розвитку, бере активну участь у її вихованні. Наголошує, що заяву про позбавлення його батьківських прав вважає безпідставною і такою, що не відповідає реальній ситуації.

На засіданні комісії 01.10.2025 з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області була присутня ОСОБА_1 , приєднавшись у режимі відеоконференції через платформу «TEAMS», надала відповідні пояснення. Обґрунтувала своє рішення тим, що першопричиною позову є те, що близько 2 років в окружній прокуратурі Сьоді-Слонські розглядається питання відносно неї як жертви домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка. Син був присутнім під час вчинення домашнього насильства. Хоча вона розлучена з ОСОБА_12 , залишилися питання щодо дитини, наприклад, надання спільних дозволів батьків на виїзд за межі Республіки Польщі, оформлення віз для перетину кордону країн, що не входять до складу Євросоюзу, з`ясування питань щодо протоколів лікування дитини, на що батько не бажає давати дозволи. Вважає, що це є маніпуляціями по відношенню до неї. У разі позитивного рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських, це вирішить багато питань відносно життя та розвитку дитини, як наприклад, батько не дає дозволу на візит дитини до психіатра, не забороняє сину під час візитів вживати молочні продукти, знаючи про непереносимість дитиною лактози, чим скоює над ним насильство.

ОСОБА_1 на засіданні комісії зазначено, що ще однією із причин подання позову є наявність перешкод перетинати їй з дитиною кордон більше ніж на 2 тижні, через те, що час їхньої відсутності може припадати на години зустрічі батька з сином. Пояснила, що планує в подальшому повернутися на Україну разом з сином, однак батько дитини не дає на це дозволу. До Консульства України в Польщі вона не зверталася з цим питанням, в подальшому планує подати позов до суду про надання дозволу на реєстрацію сина за місцем її проживання в м. Кременчуці. В Республіці Польща, де проживає наразі син, вона та батько дитини, ОСОБА_14 не ініційований процес позбавлення батьківських прав, оскільки польське законодавство дуже толерантне по відношенню до батьківства, враховують інтереси дітей, і якщо батьки не є асоціальними особами, які ведуть асоціальний спосіб життя, то з цим можуть виникнути питання. Повідомила, що ОСОБА_12 сплачує аліменти, заборгованості не має, однак як зазначила заявниця на засіданні комісії, аліментів вона не потребує, а бажає позбавлення його батьківських прав стосовно дитини з метою безперешкодної реалізації нею прав дитини.

Орган опіки прийшов до висновку, що надані ОСОБА_1 докази не свідчать про злісне ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків, його винну поведінку стосовно дитини, тому позбавлення батьківських прав у цьому випадку є недоцільним.

12.11.2025 від представника позивача надійшли заперечення на висновок органу опіки та піклування, обґрунтовуючи тим, що висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки є неповним, необ`єктивним, не відповідає фактичним обставинам справи. При його складанні не враховано частину доказів, наданих стороною позивача, а використані відомості ґрунтуються на неперевірених поясненнях відповідача та припущеннях. Орган опіки не забезпечив всебічного і повного з`ясування умов життя дитини, її емоційного та психологічного стану, не оцінив вплив поведінки батька на дитину, проігнорований факт домашнього насилля над матір`ю. Висновок ігнорує документи, які безпосередньо підтверджують факт тривалого домашнього насильства, що є однією з найважливіших обставин по справі про позбавлення батьківських прав: актом судово-медичної експертизи від 14.12.2022; підтвердженням процедури «Blue Cards» та довідкою про перебування матері та дитини у Центрі кризового втручання; матеріали кримінального провадження, відкритого за заявою позивача; письмові свідчення осіб, які знали сім`ю та були свідками насильницької поведінки батька. Проігнорований психоемоційний стан дитини та наслідки контактів із батьком. Твердження органу опіки про участь батька у фінансовому забезпеченні дитини є необ`єктивною, аліменти сплачуються не добровільно, а в примусовому порядку на підставі вироку районного суду Вроцлава-Середмістя від 31.05.2023, що не свідчить про реальне виконання батьківських обов`язків. Орган опіки безпідставно послався на пояснення відповідача, отримані електронною поштою без підтвердження його особи та без накладення електронного цифрового підпису. Наведене, на думку сторони позивача, свідчить про неналежне виконань службою у справах дітей своїх обов`язків при розгляді питання щодо інтересів дитини та захисту її прав.

12.11.2025 у судове засідання відповідач не з`явився, клопотав про розгляд справи за його відсутності із повідомленням його про хід розгляду справи на електронну пошту. Треті особи не з`явились, повідомлені про дату, час, місце проведення розгляду справи.

Позивач, її представник підтримали позов з підстав, викладених у поданих заявах до суду. Просили позов задовольнити. Позивач наголосила, що вимоги позову ґрунтуються насамперед на безпеці дитини, оскільки батько не дотримується рекомендацій лікаря щодо безлактозної дієти сина. Відповідач аліменти сплачує за рішенням суду. Його турбота щодо дитини є формальною.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував щодо висновку органу опіки та піклування. Вважає, що під час судового розгляду підтверджені обставини, що свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, наявність фактів насильства, те, що відповідач не бере участі у вихованні, розвитку, навчанні сина, не надає додаткової матеріальної допомоги понад визначені судом аліменти. У матеріалах справи містяться акти судово-медичної експертизи, заяви до поліції, документи з кримінального провадження в Республіці Польща, довідки про перебування матері та дитини в Центрі кризової інтервенції, а також письмові свідчення очевидців, що свідчать про систематичне застосування відповідачем фізичного та психологічного насильства у присутності дитини, що завдало шкоди як матері, так і сину, який неодноразово був свідком агресії з боку батька. Заява відповідача, подана на електронну пошту суду, без підтвердження його особи та без накладення електронного цифрового підпису не має юридичної сили.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надали пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові. На запитання суду повідомили, що вказані обставини, відомі їм зі слів позивача. З урахуванням наведеного, суд критично оцінює надані ними пояснення, оскільки позивач зацікавлена у вирішенні справи на її користь.

Відповідач у судове засідання не з`являвся, повідомлений належним чином. Керуючись ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими гл. 11ЦПК України.

18.11.2025 у судовому засіданні за участі позивача та її представника суд дослідив матеріали справи, на підставі ст. 244 ЦПК України після судових дебатів оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та проголошення на 16 год 30 хв 26.11.2025.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, у тому числі висновок органу опіки та піклування, суд прийшов до тких висновків.

Установлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією виписки акту про народження польською мовою у перекладі на українську. З 2019 року родина проживала в Республіці Польща. Відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршувалися. Рішенням суду шлюб між ними розірваний. Зі слів матері відомо, що дитина була свідком домашнього насилля над нею.

22.05.2025 до служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області через мобільний додаток «vibег» звернулась ОСОБА_13 із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , мотивуючи ідентичними підставами, що зазначені у позові. ОСОБА_1 повідомила про обмеження здійснення прав батька на підставі постанови районного суду Вроцлава-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх, установлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином у такому порядку:

кожен другий вікенд з суботи з 11:00 до неділі до 19:00 поза місцем проживання дитини та без присутності матері, причому спілкування розпочинатиметься за фактичним місцем проживання матері та закінчуватиметься за фактичним місцем проживання матері, батько забиратиме дитину з місця його проживання та повертатиме дитину до місця його проживання;

у період канікул протягом одного тижня у липні в непарні роки та протягом одного тижня у серпні в парні роки, причому спілкування розпочинатиметься за фактичним місцем проживання матері, батько забиратиме дитину з місця її проживання та повертатиме дитину до місця її проживання.

Згідно вироку від 31.05.2023 районного суду Вроцлава-Середмістя у м. Вроцлаві, III відділу у справах сім`ї та неповнолітніх зобов`язано батька дитини сплачувати аліменти на його утримання у розмірі 1000 злотих щомісяця з 30.01.2023 на руки матері дитини, як його законному представнику.

На засіданні комісії 01.10.2025 з питань захисту прав дитини присутня ОСОБА_1 у режимі відеоконференції через платформу «TEAMS», надала пояснення. Пояснила, що першопричиною позову є те, що близько 2 років в окружній прокуратурі Сьоді-Слонські розглядається питання відносно неї як жертви домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка. Син був присутнім під час вчинення домашнього насильства.

Щодо заяв відповідача, поданих на електронну пошти органу опіки та піклування та суду без підтвердження його особи та накладення електронного цифрового підпису, суд звертає увагу, що стороною позивача не ставиться під сумнів присутність позивача на комісії з питань захисту дітей виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 01.10.2025 у режимі відеоконференції через платформу «TEAMS», а також безпосереднє звернення позивача до служби у справах дітей 22.05.2025 через мобільний додаток «vibеr».

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про підписання зазначеної заяви відповідачем електронним підписом.

Суд зазначає, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.09.2023 по справі № 204/2321/22 законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом. Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Суд звертає увагу також, що предметом розгляду справи не є дотримання порядку звернення осіб до органів місцевого самоврядування.

Ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ст. 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст. 15 Закону № 2402-III).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24.10.2024 по справі № 199/3287/23, від 20.03.2024 по справі № 204/2097/22, від 07.02.2024 по справі № 455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23.10.2024 по справі № 464/2040/23, від 28.02.2024 по справі № 303/4697/22, від 12.02.2024 по справі № 202/1931/22 та інші).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 по справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 по справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У справі від 30.06.2020 (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/ його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 по справі № 402/428/16-ц, Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 по справі № 404/9387/21, від 19.02.2024 по справі № 159/2012/23, від 22.11.2023 по справі № 320/4384/18 та ін.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01.08.2024 по справі № 366/52/21, від 07.03. 2024 по справі № 947/7448/22, від 22.11.2023 по справі № 320/4384/18, від 06.10.2021 по справі № 320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 по справі № 464/2040/23).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України .

Згідно абз. 2 п. 18 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що один з батьків ухиляється від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

На підставі наведеного, суд вказує, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, що означає застосування такої міри судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

П. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачене право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.

Суд не враховує висновки спеціалістів - психологів, що є не належними доказами по справі з тих підстав, що останні ґрунтується на поясненнях матері, зацікавленої у результаті розгляду справи; у психолога не перебували на дослідженні матеріали цієї справи, що переглядається. Висновки психолога містять загальні висновки про стан дитини без урахування фактичних обставин цієї справи та не містять інформації щодо предмета доказування, а тому не можуть бути належними доказами по справі.

Результати психологічного обстеження дитини не можна розцінювати як беззаперечний доказ свідомого ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки оцінка психологічного обстеження дитини може бути суб`єктивною та залежати від того, як дитина сприймає ситуацію в сім`ї у цей момент.

Пояснення, надані позивачем у судовому засіданні та під час засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо не надання дозволу ботьком на виїзд за межі Республіки Польщі, оформлення віз для перетину кордону країн, що не входять до складу Євросоюзу, з`ясування питань щодо протоколів лікування дитини, візити до лікаря - психіатра, що забороняються батьком, дотримання безлактозної дієти сином.

Вказане критично оцінюється судом, оскільки з матеріалів справи, зокрема інформації, наданої безпосередньо самим позивачем у суді та на засіданні комісії з питань захисту дітей, нею зазначено про неодноразові перебування з сином на території України у родичів, те, що дитині в Україні подобається і повертатися назад до Республіки Польща він не бажає, а також звернення до лікарів щодо встановлення стану здоров`я дитини, а тому посилання позивача про заборону відповідача на виїзд за межі Республіки Польщі та звернення до лікарів спростовуються нею ж.

На думку позивача дії відповідача є маніпуляціями по відношенню до неї.

На переконання суду позовні вимоги ґрунтуються на неприязних відносинах із відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що розлучення - це завжди травма для обох сторін та особливо для дітей, однак найболючішою «зброєю» у цьому процесі, нажаль, може стати власна дитина, яку батьки люблять понад усе. Тривале перебування дитини у такій ситуації, що провокується (свідомо чи не свідомо) її батьками чи одним з них, може негативно вплинути на саму дитину, її фізичне та психологічне здоров`я.

Крім того, позивачем службі у справах дітей на засіданні зазначено, що аліментів від відповідача вона не потребує, а бажає позбавити батька батьківських прав стосовно дитини з метою безперешкодного вирішення нею питань, що стосуються дитини.

Суд наголошує, що за законодавством України обоє з подружжя мають рівні права і обов`язки по відношенню до дитини, жоден з них не має переваги перед іншим. Батько та мати має законне право на спілкування з дитиною, і другий з батьків не може йому перешкоджати, якщо інше не встановлене відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

ОСОБА_1 на засіданні комісії зазначено, щопричиною подання позову є також наявність перешкод перетинати їй з дитиною кордон більше ніж на 2 тижні, через те, що час їхньої відсутності може припадати на години зустрічі батька з сином. Пояснила, що планує повернутися на Україну разом з сином, однак батько дитини не дає на це дозволу. До Консульства України в Польщі вона не зверталася з цим питанням, в подальшому планує подати позов до суду про надання дозволу на реєстрацію сина за місцем її проживання в м. Кременчуці. В Республіці Польща, де проживає наразі син, вона та батько дитини, ОСОБА_14 не ініційований процес позбавлення батьківських прав, оскільки польське законодавство дуже толерантне по відношенню до батьківства, враховують інтереси дітей, і якщо батьки не є асоціальними особами, які ведуть асоціальний спосіб життя, то з цим можуть виникнути питання.

Повідомила, що ОСОБА_12 сплачує аліменти, заборгованості не має, однак як зазначила заявниця на засіданні комісії, аліментів вона не потребує, а бажає позбавлення його батьківських прав стосовно дитини з метою безперешкодної реалізації нею прав дитини.

Суд погоджується із висновком органу опіки прийшов до висновку, що надані ОСОБА_1 докази не свідчать про злісне ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків, його винну поведінку стосовно дитини, тому позбавлення батьківських прав у цьому випадку є недоцільним.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

При цьому, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, не надано, як і достатніх доказів визнання ОСОБА_5 . Винним у застосуванні насльства стосовно неї у присутності дитини.

Суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела та не надала суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення його батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Крім того, слід звернути увагу, що 03.03.2022 окружною прокуратурою в Сьроді - Сльонській прийнята заява ОСОБА_1 про підозру у вчинені злочину разом із клопотанням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 щодо знущання над нею. Згідно службової записки від 13.05.2024 під час проведення заходів по справі встановлено, що за такими адресами проживання потерпілої (позивача), як:

АДРЕСА_1 у період з січня 2019 по 31.12.2019 не було жодного втручання поліції;

АДРЕСА_2 у період з 01.01.2020 по 11.12.2022 відбулось одне втручання поліції, що стосувалось перевірки дотриманням ОСОБА_17 карантину у зв`язку із пандемією «COVID -19»;

АДРЕСА_3 , відбулось два втручання: 12.12.2022 о 12 год за повідомленням ОСОБА_1 про її побиття чоловіком. На місце події прибув патруль. Втручання закінчилося відміткою у службовій книжці. Блакитної карти не встановлено.

На переконання суду, зазначені позивачем обставини щодо звернень до судово -медичного експерта у 2022 році, заяви до поліції Республіки Польща, документи з кримінального провадження в Республіці Польща, що не завершене, довідки про перебування матері та дитини в Центрі кризової інтервенції не свідчать про систематичне застосування відповідачем фізичного та психологічного насильства у присутності дитини, оскільки ці факти не підтверджені відповідними рішеннями уповноважених на те органів, а підтверджують лише факт звернення позивача із такими заяви.

Суд враховує постанову Верховного Суду від 20.12.2023 по справі № 522/20260/21, згідно якої у подібних справах обов`язково мають досліджуватись інші обставини, а саме Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 по справі № 204/2097/22 зроблений висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є не доцільним. Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з них, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Керуючись ст. 164 СК України, ст. ст. 259, 264 - 265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменчування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

третя особа Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Квітки Цісик, 38;

третя особа Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги, 2;

третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги, 2.

Суддя Н.П. Мельник