печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з липня 2025 року і до серпня 2027 року.

В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запит №1891 та видано Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу позивачка та відповідач мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачкою (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 лютого 2021 року, актовий запис №821) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 серпня 2024 року у справі №367/3901/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Як зазначає позивачка у своїй позовній заяві, що саме відповідач був ініціатором розірвання шлюбу у квітні 2024 року, обставини у родині склались так, що з самого народження ОСОБА_4 позивачка фактично самостійно здійснює виховання дитини без допомоги відповідача. Навесні 2022 року, у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення агресора на територію України, позивачка разом із сином змушені були покинути країну та тимчасово виїхати за кордон. До квітня 2024 року позивачка з дитиною проживали в Німеччині самі, де позивачка вимушена було одноособово, без будь-якої допомоги відповідача здійснювати догляд маленької дитини, створювати для нього комфортні умови проживання тощо.

В той же час, син ОСОБА_5 від народження має ускладнення неврологічного характеру, а саме, відповідно до консультативного висновку дитячого невролога ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА» від 27.05.2024 року, у ОСОБА_4 діагностовано затримку темпів розвитку мовлення, дитячу мовленнєву диспраксію, затримку формування соціальних та комунікативних навичок. У зв`язку з чим позивачка відводить сина на заняття до логопеда та нейропсихолога. Відповідно до педагогічної характеристики логопеда-дефектолога Інклюзивно-освітнього простору «Correction Space», після проведення первинної діагностики нейропсихолога та логопеда у дитини були виявлені порушення мовлення та порушення когнітивної сфери розвитку.

Виявлені проблеми у дитини є актуальними і на даний час, відповідно до довідки від 02.06.2025 року про відвідування дитиною корекційних занять у ФОП ОСОБА_6 , починаючи з травня 2024 року позивачка водить сина на заняття за напрямком нейропсихології, корекції педагогіки та логопедії.

Після повернення дитини до України він часто хворіє, лише за першу половину 2025 року позивачка була вимушена звернутись до лікаря шість разів, у тому числі і з випадками стаціонарного лікування дитини.

Для фізичного та духовного розвитку своєї дитини, а також виконуючи рекомендації лікарів з травня 2024 року, дитина відвідує заняття з живопису (педагогічна характеристика видана керівником Дитячого арт-простору «Leleka» 30.05.2024 року) та дитячий футбольний центр «Футбік» (довідка №1 видана ФОП ОСОБА_7 від 31.05.2024 року), на всі заняття позивачка відвозить сина самостійно.

Всі ці чинники на думку позивачки призвели до того, що від початку декрету позивачка не мала та не має на теперішній час можливості влаштуватись на постійну роботу, або хоча б зайнятись її пошуками, оскільки весь всій час позивачка присвячує піклуванню про здоров`я та добробут спільного з відповідачем сина, який взагалі не приймає жодної участі у вихованні дитини. Крім того, позивачка має двох літніх батьків пенсійного віку, які також потребують піклування, яке нікому надати окрім позивачки.

Крім того, 26.06.2024 року між позивачкою та відповідачем було укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до вимог чинного законодавства договір посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Демчук Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1890.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що відповідно до статей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України Батько надає Матері утримання (аліменти) для дитини у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором Аліменти, що сплачуються Батьком складаються з виплат у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 40 654, 50 (сорок тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок), що на день укладання договору за курсом НБУ 1$ = 40,6545 грн.) еквівалентно 1 000, 00 (одній тисячі) Доларів США. Якщо курс долара зміниться у бік зростання чи спадання на 5%, то сторони переглядатимуть суму утримання шляхом Додаткових угод до даного Договору.

Відповідач з червня 2024 року і по лютий 2025 року виконував аліментні зобов`язання, передбачені договором в повному обсязі та вчасно.

Однак у березні 2025 року відповідач одноособово прийняв рішення про те, що не має більше бажання виконувати умови договору та змінив суму аліментів на свій власний розсуд сплативши лише половину від визначеної раніше сторонами суми - 20 422,37 грн. Теж саме повторилось і в квітні 2025 року, і надалі.

Позивачці достеменно відомо, що відповідач має стабільно високі фінансові доходи. Таким чином, врахувавши зазначені вище обставини, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про захист її прав, а також захист прав її дитини. З урахуванням того, що відповідач є достатньо молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти колишній дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, відповідач має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Представник відповідача направила відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого повністю заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень послалась на те, щона момент укладення Договору від 26.06.2024 року умови щодо розміру та порядку сплати аліментів були об`єктивно прийнятними для відповідача та відповідали його фінансовим можливостям. Проте у подальшому його майновий та соціальний стан зазнав суттєвих та непередбачуваних змін, що унеможливили виконання умов договору у попередньо визначеному розмірі. 21 квітня 2025 року відповідач був змушений направити на адресу позивачки письмове повідомлення з пропозицією перегляду умов договору в частині визначення розміру аліментів. Потреба у такому перегляді зумовлена низкою обставин, що мали істотний вплив на матеріальний стан відповідача, а саме: ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року до відповідача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, де він має статус підозрюваного. У результаті цього протягом тривалого періоду часу відповідач перебував у слідчому ізоляторі, що повністю виключало можливість здійснення ним будь-якої трудової чи підприємницької діяльності та, відповідно, отримання будь-яких доходів. Окрім цього, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року запобіжний захід щодо Відповідача було змінено на цілодобовий домашній арешт. Це означало фактичну ізоляцію, обмеження пересування та неможливість здійснювати будь-яку трудову або підприємницьку діяльність. У таких умовах відповідач був позбавлений об`єктивної можливості отримувати стабільний дохід, що прямо унеможливлювало сплату аліментів у встановленому договором розмірі. Також вироком Шевченківського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні № 757/29535/25-к від 10 липня 2025 року, який набрав законної сили 10 серпня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні низки кримінальних правопорушень та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на підприємствах будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з організуванням азартних ігор, строком на десять років. Водночас, на підставі статті 75 КК України, відповідача було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю три роки. Зазначений вирок на думку суду підтверджує обмеженість можливостей відповідача у сфері працевлаштування: наявність судимості, іспитового строку та додаткового покарання об`єктивно звужують його право на вільне здійснення трудової діяльності. В умовах встановленого іспитового строку та наявності додаткових покарань, передбачених вироком суду, відновлення адвокатської практики відповідача у найближчій перспективі є абсолютно неможливим і це означає, що відповідач позбавлений не лише поточного доходу, а й перспективи повернення до основної професії упродовж тривалого часу. Також представник вказала, що на утриманні відповідача перебуває мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою похилого віку. Вона вже давно не здійснює трудової чи підприємницької діяльності, що обумовлено як її віком, так і станом здоров`я. У зв`язку з віковими змінами та наявними проблемами зі здоров`ям, вона фактично перебуває у стані постійної залежності від сторонньої допомоги. Щодо стану банківських рахунків відповідача, представник зазначила, що фактичні залишки коштів на рахунках відповідача є мінімальними, а характер надходжень свідчить про їх випадковість та епізодичність. Такі кошти не можуть розглядатися як стабільне джерело доходу. Аналіз руху коштів за відповідний період демонструє, що на рахунок відповідача надходять суми, які не лише неспівмірні з розміром встановлених аліментів, а й часто не дають змоги забезпечувати навіть базові побутові потреби для власного існування. Посилання позивачки про те, що відповідач з 03 травня 2021 року ОСОБА_2 займає посаду директора ТОВ «УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ та нібито отримує стабільно високі доходи ґрунтуються на застарілій інформації та в даний час не відповідає дійсності. Надані позивачкою копії педагогічної характеристики, виданої керівником Дитячого артпростору «Leleka» від 30.05.2024 року, яка свідчить про те, що малолітній ОСОБА_3 відвідує заняття з живопису та довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 , від 31.05.2024 року, яка свідчить про те, що малолітній ОСОБА_3 відвідує дитячий футбольний центр «Футбік» датовані травнем 2024 року, тобто станом на сьогоднішній день їм вже понад рік. Позивачка не надала жодного іншого документу, який би підтверджував, що дитина й надалі, у 2025 році, відвідує відповідні секції або гуртки. Враховуючи, що дитячі гуртки та спортивні секції, як правило, не є обов`язковими і участь у них може змінюватися залежно від бажання дитини, можливостей батьків та інших обставин, актуальність наданих довідок викликає обґрунтовані сумніви. Щодо консультативного висновку дитячого невролога від 27.05.2024 року, представник відповідача підкреслила, що з часу його складання минуло більше року, тому від не може достовірно відображати стан здоров`я дитини на момент розгляду справи. Позивачкою не доведено, що дитині необхідний цілодобовий нагляд. Позивачка відмовляє відповідачу у зустрічах з сином, перешкоджає його участі у вихованні, а також не допускає його до участі у відвідуванні лікарів чи інших заходів, пов`язаних з дитиною. Таким чином, вона фактично сама створює для себе додаткове навантаження і потім намагається використати його як аргумент на користь отримання аліментів на власне утримання. Отже, доводи позивачки про постійний догляд за сином не мають жодного належного доказового підтвердження, базуються виключно на її суб`єктивних твердженнях і є спробою маніпуляції обставинами з метою отримання аліментів на своє утримання.

У свою чергу представник відповідача направив відповідь на відзив якому заперечував проти доводів викладених представником відповідача у своєму відзиві та наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Також представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив в якому представник наполягала на доводах, викладених у своєму відзиві.

У судовому засіданні представники позивачки позов підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суту позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейне законодавство України встановлює права та обов`язки подружжя на утримання. Відповідно до Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Статтею 75 СК України визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

В той же час, відповідно до частини 4 статті 76 СК України якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

У відповідності до частин 1-3 статті 76 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Згідно зі ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Судом вставлено, що між позивачкою, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , 01 грудня 2012 року було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запит №1891 та видано Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу позивачка та відповідач мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 серпня 2024 року у справі №367/3901/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Відповідно до наявного в матеріалах справи консультативного висновку дитячого невролога ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА» від 27.05.2024 року, у сина сторін діагностовано затримку темпів розвитку мовлення, дитячу мовленнєву диспраксію, затримку формування соціальних та комунікативних навичок. У зв`язку з чим позивачка відводить сина на заняття до логопеда та нейропсихолога.

Також відповідно до педагогічної характеристики логопеда-дефектолога Інклюзивно-освітнього простору «Correction Space», після проведення первинної діагностики нейропсихолога та логопеда у дитини були виявлені порушення мовлення та порушення когнітивної сфери розвитку.

Наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.06.2025 р. встановлено, що ОСОБА_5 часто хворіє і позивачка неодноразово зверталась до лікаря, у тому числі і з випадками стаціонарного лікування дитини.

За рекомендацією лікарів, дитина віддує зайняття з живопису, що підтверджується педагогічною характеристикою виданою керівником Дитячого арт-простору «Leleka» та дитячий футбольний центр «Футбік», що підтверджується довідкою №1 виданою ФОП ОСОБА_7 від 31.05.2024 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те, що хвороби сина та його особливий розвиток призвели до того, що від початку декрету позивачка не мала та не має на теперішній час можливості влаштуватись на постійну роботу, або хоча б зайнятись її пошуками, оскільки весь всій час вона присвячує піклуванню про здоров`я та добробут спільного з відповідачем сина, який взагалі не приймає жодної участі у вихованні дитини.

Також судом встановлено, що 26.06.2024 року між сторонами даної справи було укладено нотаріально посвідчений Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 4.2 договору передбачено, що відповідно до статей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України Батько надає Матері утримання (аліменти) для Дитини у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором Аліменти, що сплачуються Батьком складаються з виплат у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 40 654, 50 (сорок тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні 50 копійок), що на день укладання договору за курсом НБУ 1$ = 40,6545 грн.) еквівалентно 1 000, 00 (одній тисячі) Доларів США. Якщо курс долара зміниться у бік зростання чи спадання на 5%, то сторони переглядатимуть суму утримання шляхом Додаткових угод до даного Договору.

З червня 2024 року по лютий 2025 року відповідач виконував взяті на себе зобов`язання, передбачені договором, однак у березні 2025 року відповідач почав сплачувати лише половину суми. Вказані твердження стороною відповідача не спростовано.

Суд встановивши вказані обставини та дослідивши надані на їх підтвердження докази, вважає доведеною ту обставину, що позивачка від початку декретної відпустки не мала та не має можливості й на сьогодні влаштуватись на постійну роботу, або хоча б зайнятись її пошуками, оскільки весь всій час позивачка присвячує піклуванню про здоров`я та добробут спільного з відповідачем сина, який має ряд захворювань та порушення розвитку. Зазначене зокрема підтверджується доказами які надані позивачкою до позову, які суд вважає належними та допустимими.

Відсутність у позивачки будь-яких доходів зокрема підтверджується довідкою Форми ОК-7 виданою ПФУ із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до якої з березня 2024 року, тобто з моменту, коли матері стало відомо про проблеми зі здоров`ям свого сина, позивачка не отримує жодного доходу, оскільки не має можливості поєднувати роботу та піклування сином.

Посилання представника відповідача на те, що стосовно відповідача існує обвинувальний вирок, який нібито є перешкодою для його працевлаштування суд оцінює критично, оскільки відповідач є молодим чоловіком і не позбавлений права працевлаштуватись та отримувати дохід, відомостей про незадовільний стан його здоров`я стороною відповідача також не надано. Твердження про те, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва щодо відповідача фактично перешкоджає обіймати значну частину посад суд вважає необґрунтованим, оскільки як вбачається із резолютивної частини вироку, відповідач позбавлений права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у підприємствах будь-якої форми власності, видами діяльності яких пов`язана з організуванням азартних ігор, в той час як відповідача не позбавлено права займатись будь-якою іншою діяльністю.

Щодо посилань представника відповідача, що на утриманні відповідача перебуває його матір, суд зауважує наступне. На підтвердження цієї обставини сторона відповідача надає копію пенсійного посвідчення матері відповідача, однак інших доказів, які б підтверджували, що мати позивача потребує сторонньої фінансової допомоги суду не надано. Натомість копія пенсійного посвідчення навпаки підтверджує, що мати позивача є особою пенсійного віку та отримує пенсію.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Задовольняючи позов суд враховує матеріальний стан позивачки, стан здоров`я малолітнього сина, неможливість працевлаштування позивачкою у зв`язку з доглядом за сином, який має вади зі здоров`ям, матеріальне становище платника аліментів, можливість відповідача працевлаштуватися та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що присуджений до стягнення розмір аліментів відповідає вимогам Закону.

Оскільки судом задоволено позов а позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75,76, 80, 84, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 09 липня 2025 року і до серпня 2027 року (включно).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 09 липня 2025 року.

Стягнути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Повне рішення суду складено 28 жовтня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя