РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Лисенко Д.О.

за участі відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2024 року позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №001 від 14 лютого 2019 року в розмірі 41867,87 грн та заборгованість за кредитним договором № 401 від 22 квітня 2019 року в розмірі 54859,37 грн, що в загальному розмірі станом на 03 березня 2025 року становить 96727,24 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що між сторонами 14 лютого 2019 року укладений кредитний договір № 001, за яким позичальнику видано кредит в сумі 25000 грн. Також, 22 квітня 2019 року між сторонами укладений кредитний договір № 401, за умовами якого позичальнику видано кредитні кошти в сумі 40000 грн.

Відповідач належним чином не виконав умови укладених договорів щодо повернення отриманих коштів та сплати відсотків, у зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути заборгованість по кредитному договору № 001 від 14 лютого 2019 року - 41867,87 грн., яка складається 24846,60 грн. -заборгованість за кредитом; 17021.27 грн. - заборгованість процентами; по кредитному договору № 401від 22 квітня 2019 року в розмірі 54859,37 грн, з яких 36659,64 грн. - заборгованість за кредитом; 20,57 грн. - заборгованість за процентами; 18179,16 грн. - заборгованість за комісією.

Рух справи

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року справу прийнято до розгляду, визначено, що спір підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження та призначено до розгляду на 18 серпня 2025 року.

В судовому засіданні 18 серпня 2025 року відповідач ОСОБА_1 отримав позовну заяву з додатками.

18 вересня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляд справи 18 жовтня 2025 року з метою отримання юридичних послуг. Надав до клопотання свідоцтво про хворобу, довідку до акту огляду МСЕК про встановлення йому третьої групи інвалідності по загальному захворюванню безстроково; виписку з медичної карти хворого.

Також від відповідача 10 жовтня 2025 року надійшли заперечення на позовну заяву в яких просить звільнити його від сплати судового збору, як учасника бойових дій, застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності три роки, відмовити в задоволенні заявлених вимог. Заперечує проти факту ознайомлення із правилами та умовами отримання кредитних коштів, наданий паспорт споживчого кредитування не містить інформацію про умови кредитування; вважає вимогу про стягнення комісії неправомірною, такою що суперечить положенням ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», в умовах укладеного договору не зазначені конкретний перелік додаткових послуг, які за законом надаються банком безкоштовно, просить відмовити в стягненні заборгованості за комісією посилаючись на висновки ВП ВС від 13 липня 2022 року.

Представник позивача в судові засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В позовній заяві позивач просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судовому засіданні 19 листопада 2025 року заявив про відвід складу суду.

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заявленого відводу.

В судовому засіданні 19 листопада 2025 року відповідач заперечував проти задоволення заявлених вимог з підстав та мотивів викладених у поданих клопотаннях та запереченнях. Сповістив, що дійсно отримував кредитні кошти, через фінансові труднощі та потребу в лікуванні кошти повернути немає можливості. Вважає, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду з позовними вимогами.

Вислухавши промову відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 001, шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається з підписаної позичальником заяви, він отримав кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн, шляхом зарахування на відкритий на його ім`я картковий рахунок. В заяві погоджено проведення оплати за користування кредитними коштами в розмірі річної ставки 47,88% .

Також 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписаний паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит. В якому зазначена сума кредитування - 20000,00 грн, термін кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку строк кредитування продовжується кожного разу та такий самий строк у разі відсутності заперечень з будь-якої сторони. Відсоткова ставка стандартна - 47,88% річних, порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 62 % річних).

За розрахунком заборгованості, який наданий представником позивача, станом на 03 березня 2025 року заборгованість по кредитному договору № 001 від 14 лютого 2019 року становить 41867,87 грн., яка складається 24846,6 грн. заборгованість за кредитом; 17021,27 грн. - заборгованість процентами.

22 квітня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 401, шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з підписаної ОСОБА_1 заяви, він отримав кредитні кошти в розмірі 40000,00 грн, шляхом зарахування на відкритий на його ім`я картковий рахунок. В заяві погоджено проведення оплати за користування кредитними коштами, зазначений графік платежів, строк кредитування 24 місяці до 22 квітня 2021 року.

Відповідно до пункту 4 договору, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99% на місяць. Розмір процентної ставки 0,01 % річних (розділ 5). У 8 розділі міститься графік платежів, загальний розмір кредитних зобов`язань та щомісячний платіж.

ОСОБА_1 22 квітня 2019 року підписаний паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит, в якому викладені умови кредитування, аналогічні тим, які викладені в заяві.

Заборгованість по кредитному договору № 401від 22 квітня 2019 року станом на 03 березня 2025 року становить 54859, 37 грн, з яких 36659,4 грн. - заборгованість за кредитом; 20,57 грн. - заборгованість процентами; 18179,16 грн. - заборгованість за комісією.

АТ «ПУМБ» надало виписку з особових рахунків, відкритих на ОСОБА_2 в якій відображено рух коштів, дати зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості.

Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову.

Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за кредитним договором шляхом пред`явлення позову до суду.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Судом перевірені розрахунки заборгованості надані представником позивача, які суд вважає вірним. Відповідач не заперечував проти обсягу визначеної заборгованості.

Суд звертає увагу на заперечення відповідача проти стягнення заборгованості за комісією за договором від 14 лютого 2019 року, вважає їх слушними з наступних мотивів.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

Проте, банк не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією публічної пропозиції AT «ПУМБ» був ознайомлений відповідач та погодився з нею, відтак відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 4 Заяви №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99%. Необхідність внесення плати (комісії) за обслуговування кредиту передбачена в розділі «Графік платежів». Розмір такої комісії за кредитним договором складає 2,99% щомісяця в сумі 1196,00 грн.

Однак, у Заяві №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22 квітня 2019 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 4 Заяви №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22 квітня 2019 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у поданому відзиві на позовну заяву, приходжу до переконання про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором від 22 квітня 2019 року, оскільки відсутні підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 18179,16 грн.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за кредитним договором № 001 від 14 лютого 2019 року в розмірі 41867,87 грн., яка складається з 24846,60 грн.- заборгованість за кредитом; 17021.27 грн. - заборгованість процентами; а також по кредитному договору № 401від 22 квітня 2019 року в розмірі 36680,21 грн, з яких 36659.64 грн. - заборгованість за кредитом; 20,57 грн. - заборгованість процентами, знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» в загальному обсязі 78548,08 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності, суд вважає що заява не підлягає задоволенню.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 20 липня 2025 року, суд приходить до переконання, що АТ "ПУМБ" не пропущений строк звернення до суду, з наступних обставин.

Кредитний договір №401 укладений 22 квітня 2019 року з терміном кредитування 24 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом, з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/ 323/20.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року.

Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.

Отже, позивачем не пропущений строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення кредитної заборгованості.

Щодо стягнення судових витрат

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн відповідно до меморіального ордер платіжної інструкції № 292 від 11 липня 2025 року.

Щодо твердження відповідача про звільнення його від сплати судового збору, суд вважає клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати збору, зокрема, звільняються: 1) військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків (п. 12); 2) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (п. 13).

Посилання відповідача на наявність статусу учасника бойових дій, не надають йому право з огляду на предмет та суть спору на звільнення від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки спірні правовідносини виникли стосовно кредитних зобов`язань відповідача, а не щодо порушення та захист соціальних прав та гарантій відповідача, як УБД.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню частина компенсації витрат по сплаті судового збору в розмірі 1967,13 грн, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, відповідно розрахунку (78548,08 х2422,40/96727,24).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525-526, 530, 611, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 001 від 14 лютого 2019 року в розмірі 41867,87 грн та за кредитним договором № 401 від 22 квітня 2019 року в розмірі 36680,21 грн., що разом становить 78548,08 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1967,13 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , місцезнаходження 04070, м.Київ,вул. Андріївська,4;

Відповідач -ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25 листопада 2025 року.

Суддя І.С. Шролик