Справа №474/211/25
Провадження № 22-ц/812/2102/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника позивача - Муравенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Муравенко Кариною Володимирівною

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Соколом Ф.Г., повний текст складено 22 вересня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Врадіївської селищної ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Врадіївської селищної ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 , складено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно після її смерті, вона заповідає позивачці ОСОБА_1 .

15 лютого 2024 року ОСОБА_2 , яка є бабусею позивача, проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла.

З початку повномасштабного вторгнення армії російської федерації, позивачка разом зі своєю родиною переїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина у м. Вормс.

Окрім цього, позивачу було відомо про прийняту Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в якій зазначається: «... Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється...». Таким чином, позивач, вважала, що після припинення воєнного стану в Україні, вона зможе прийняти спадщину, яку залишила її бабуся ОСОБА_2 .

Згодом позивачка дізналась про зміни у законодавстві, тому причиною невчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є юридична невизначеність, що виникла внаслідок неузгодженості нормативно-правових актів, прийнятих після введення воєнного стану в Україні.

Таким чином, коли ОСОБА_1 , дізналась, що дані норми законодавства були виключені, а строк на прийняття спадщини складає 6 місяців, позивач звернулась до нотаріуса Федеративної Республіки Німеччина з метою надання довіреності Черкас Наталії Михайлівні щодо прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Зазначає, що позивач побоювалась за своє життя та здоров`я, а тому самостійно не могла приїхати до України та звернутися особисто до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальної дії.

21 жовтня 2024 року позивачка надала довіреність ОСОБА_3 на ведення справи з оформлення її майнових та немайнових прав на спадщину, що залишалась після смерті ОСОБА_2 , і на будь-яке інше майно в чому б воно не полягало і воно не знаходилося.

07 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Демченко Т. М. із заявою про вчинення нотаріальної дії (про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Миколаївська область, смт. Врадіївка).

Постановою приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Демченко Т. М. від 07 лютого 2025 року, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, а також не пред`явила докази про постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою.

Зазначала, що з урахуванням веденого в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року воєнного стану (в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер), у позивача виникли об`єктивні та істотні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачка заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті спадкодавця не подавала, від права на спадкування не усунута і бажає прийняти спадщину. Зазначені обставини є достатніми підставами вважати причину пропуску строку поважною.

Враховуючи викладене, позивач просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у 3 (три) місяці.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виснував про безпідставність, необґрунтованість позову, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність об`єктивних, поважних причин пропуску строку прийняття спадщини.

Так, суд першої інстанції, аналізуючи причини пропуску строку прийняття спадщини, зазначені у позовній заяві, констатував, що сам лише факт перебування спадкоємця за межами країни не є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини.

Крім цього, суд наголосив, що у позовній заяві позивачка вказує про її постійне перебування з лютого 2022 року по теперішній час на території Федеративної Республіки Німеччина, однак, із наявних в матеріалах судової справи доказів, суд може достовірно встановити лише факт перебування позивачки за межами України в липні 2024 року та в жовтні 2024 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження факту перетину позивачкою державного кордону України, зареєстрованого чи фактичного місця проживання позивачки за межами України.

Аналізуючи вплив запровадження воєнного стану в Україні як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, суд першої інстанції з врахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164, з наступними змінами, зробив висновок, що на час смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 не існувало жодної законодавчої невизначеності щодо строків прийняття спадщини, про яку вказує позивачка та яка б перешкоджала їй реалізувати своє право на спадщину.

Більш того, у позовній заяві позивачка посилається на те, що ведення в Україні воєнного стану перешкодило їй вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, між тим нею не конкретизовано, які саме обставини та яким чином перешкодили їй реалізувати своє право на спадщину.

Зазначаючи про побоювання позивачки за своє життя та життя своєї сім`ї, в зв`язку з чим особисто не могла з`явитися до нотаріуса та подати заяву про прийняття спадщини, вона водночас не вказала жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали їй в межах шестимісячного строку направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштовим зв`язком або в той же строк видати на ім`я ОСОБА_3 чи іншої особи відповідну довіреність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , діючи через свого представника адвоката Муравенко К.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зазначала, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції наведено загальний перелік причин, які можуть визнаватися поважними, проте суд формально підійшов до оцінки конкретних обставин справи, не врахувавши специфіку воєнного стану та індивідуальні життєві умови позивачки.

Зауважувала, що позивачка разом із сім`єю у зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації була змушена виїхати на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, м. Вормс.

До матеріалів справи долучено належні докази цього факту, а саме: копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довіреність від 21 жовтня 2024 року, посвідчену в м. Остгофен, Федеративна Республіка Німеччина, якою ОСОБА_1 уповноважила громадянку України ОСОБА_3 вести справи, пов`язані з оформленням спадкових прав після смерті бабусі - ОСОБА_2 . Вказані документи були досліджені судом, проте вказаним доказам не надано належної правової оцінки, незважаючи на те, що вони беззаперечно підтверджують тривале проживання позивачки за межами України та значну відстань між її місцем проживання і місцем знаходження спадкового майна.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зазначив, що велика відстань між місцем проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, вважає, що наведені нею обставини узгоджуються із позицією Верховного Суду та свідчать про наявність поважних причин пропуску строку.

Крім того вказувала, що судом першої інстанції не враховано дію воєнного стану в Україні та відповідні зміни у нормативному регулюванні строків прийняття спадщини. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 (в редакції на 06 березня 2022 року) було встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Згодом, постановою № 719 від 24 червня 2022 року визначено, що перебіг строку зупиняється на час воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, а з 18 червня 2023 року постановою № 469 від 09 травня 2023 року вказану норму виключено, чим фактично відновлено шестимісячний строк.

В свою чергу, у позовній заяві, позивачка зазначала, що нею було пропущено передбачуваний законом термін для прийняття спадщини, оскільки вона є людиною неосвіченою і не компетентною в юридичних питаннях та вважала, що оскільки вона є єдиним спадкоємцем, то незалежно від часу звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини вона може звернутися в будь-який момент у тому числі після закінчення дії військового стану. Крім того, Позивачці з новин було відомо про те, що всі строки для прийняття спадщини продовжуються у зв`язку з дією воєнного стану.

Отже, на момент відкриття спадщини (лютий 2024 року) у законодавстві існувала правова невизначеність щодо строків прийняття спадщини, що створювало об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення позивачки до нотаріуса.

Звертала увагу, що спадкове майно знаходиться на території Миколаївської області, де ведуться бойові дії у зв`язку із цим ОСОБА_1 , перебуваючи за межами України, не мала об`єктивної можливості залишити свою сім`ю, перетнути державний кордон та прибути до місця відкриття спадщини для своєчасного подання заяви до нотаріуса.

Позивачка добросовісно вважала, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, відсутність інших осіб, які б претендували на спадкове майно, не створює ризику порушення чиїхось прав, а тому вона матиме можливість оформити спадщину після усунення обставин, що унеможливлювали її своєчасне звернення.

З огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини справи, не застосував відповідну судову практику та не врахував наступні обставини: тривале проживання позивачки за межами України; значну відстань між місцем проживання і місцем відкриття спадщини; дію воєнного стану і зміну правового регулювання строків; відсутність у позивача можливості фізично прибути в Україну; факт, що позивачка є єдиною спадкоємицею, що виключає порушення прав інших осіб.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

У судове засідання позивач та відповідач, які повідомлені належним чином не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Муравенко К.В. апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 01 серпня 2016 року приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. (зареєстровано в реєстрі за № 612) було посвідчено заповіт ОСОБА_2 , за яким остання все майно належне їй за законом на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_1 (а.с.12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла ( а.с.14).

Відповідно до довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Врадіївської селищної ради № 1717 від 31 січня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

21 жовтня 2024 року позивачка в місті Остгофен, Федеративна Республіка Німеччина, видала довіреність, якою довірила громадянці України ОСОБА_3 вести справу з оформлення її майнових та немайнових прав на спадщину, що залишилася після смерті її бабусі ОСОБА_2 (а.с.16-20).

Постановою приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. за № 41/02-31 від 07 лютого 2025 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_5 , відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Миколаївська область, Первомайський район, Врадіївська територіальна громада, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_5 пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини та не пред`явленням доказів про постійне проживання позивачки разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою (а.с.21-22).

Згідно інформації приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. від 23 травня 2025р. за № 172/01-16, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не відкривалася, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини та/або про відмову від прийняття спадщини не зверталися (а.с. 48,49).

18 липня 2024 року на ім`я позивачки видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 . Орган, що видав 3DEU2 (Генеральне консульство України у Франкфурті-на-Майні) ( а.с.9).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність, необґрунтованість позову, оскільки позивачем не доведено належними, допустимим та достовірними доказами наявність об`єктивних, поважних причин пропуску строку прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Втім слід врахувати, що строк передбачений статтею 1270 ЦК України по своїй сутності є присічним. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22,від 13 серпня 2025 року у справі № 945/2087/21 та інших.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Розглядаючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 була обізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, обізнана про відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до нотаріуса із заявою про її прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталась, а звернулася через представника по довіреності від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину тільки 07 лютого 2025 року, тобто майже через один рік після смерті спадкодавця.

Відповідно до частини 2 статті 12, частин 1,5,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщину посилалася на те, що з початку повномасштабного вторгнення армії російської федерації вона разом із родиною виїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де зараз і проживає; через балістичні удари має побоювання за своє життя та здоров`я, а тому не може приїхати на територію України; юридична невизначеність, що виникла внаслідок неузгодженості нормативно-правових актів, прийнятих після введення воєнного стану в Україні.

Стосовно перебування позивача за кордоном як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, необхідно зазначити таке.

У справі, що переглядається, позивачка у позові як поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини посилалася на те, що з початку повномасштабного вторгнення армії російської федерації вона разом із родиною виїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де зараз і проживає.

Суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, зазначав, що з наявних у матеріалах судової справи доказів, суд може достовірно встановити лише факт перебування позивачки за межами України в липні 2024 року ( день отримання закордонного паспорту громадянина України) та в жовтні 2024 року ( посвідчення довіреності). При цьому, в матеріалах справи відсутня жодні докази на підтвердження факту перетину позивачкою державного кордону України, зареєстрованого чи фактичного місця проживання позивачки за межами України.

Відповідно до глави 10 Видача свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5 (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини та до закінчення шестимісячного строку прийняття спадщини), спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом звернення до нотаріусів із заявами про прийняття спадщини як особисто, так і направляти вказані заяви поштовим зв`язком.

Більш того, коли існує ризик пропуску строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 №296/5, в редакції, що діяла від часу відкриття спадщини до закінчення строку на прийняття спадщини).

У відповідності до пункту 3.11.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

За зверненням громадянина України консул засвідчує справжність підпису на документах (пункт 3.13.1 Положення).

Тобто, отримуючи у консульській установі у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини 18 липня 2024 року закордонний паспорт громадянина України, позивач не була позбавлена можливості звернутися до консула із заявою про прийняття спадщини, проте доказів вчинення нею таких дій, відмови консульської установи у прийнятті такої заяви до суду надано не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначав, що сам факт проживання позивачки за кордоном не свідчить про неможливість своєчасного прийняття нею спадщини, і не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення дій по прийняттю спадщини, як шляхом самостійного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, так і шляхом звернення до консульської установи України.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах у справах від 27 травня 2020 року № 336/1127/17, від 27 червня 2022 року № 202/1188/19, від 14 листопада 2022 року № 148/1923/20.

Стосовно впливу запровадження воєнного стану в України, як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, необхідно зазначити таке.

У позовній заяві позивачка вказує, що ведення в Україні воєнного стану перешкодило їй вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини. Вона побоюється за своє життя та життя своєї сім`ї, в зв`язку з чим особисто не могла з`явитися до нотаріуса та подати заяву про прийняття спадщини.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року в країні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із наступними змінами), який втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. № 376, але був чинним на час відкриття спадщини було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік). Згідно цього переліку територія Первомайського району Миколаївської області, до якого відноситься також селище Врадіївка, не велися та не ведуться бойові дії, вказана територія не окупована та не була окупованою.

Зважаючи на вказане, саме по собі посилання позивача на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для надання додаткового строку на прийняття спадщини без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність її звернення до нотаріуса та без надання відповідних доказів того, як саме ці обставини та яким чином перешкоди їй реалізувати своє право на спадщину.

А відтак позивачка мала можливість подати заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини особисто чи засобами поштового зв`язку. Проте в період з 15 лютого по 15 серпня 2024 року не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини.

Щодо змін у законодавстві щодо прийняття спадщини

Як зазначено у постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі N 638/17145/17, від 22.03.2023 у справі N 361/8259/18 та багатьох інших - суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, зокрема, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Позивач, як на поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини, вказувала також на зміни у законодавстві щодо строків для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, зокрема, постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164.

Дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції постанови № 719 від 24.06.2022) було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Проте, таке положення (пункт 3) було виключено постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 в справі № 676/47/21 вказано, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Проте, оскільки на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 (15 лютого 2024 року) положення щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини із постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 164 було виключено, отже у законодавстві не існувало жодного іншого положення щодо строку прийняття спадщини, крім того, який визначений статтею 1270 ЦК України. Відтак доводи позивача, що причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини була, зокрема, невизначеність у законодавстві є безпідставними.

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 вказано, що якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.

Між тим, із наданих позивачем доказів не вбачається, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини, а саме з 15 лютого по 15 серпня 2024 року нею приймали заходи для прийняття спадщини, і саме в цей період існували об`єктивні, непереборні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачка оперує лише загальними твердженнями, при цьому не конкретизує, які саме обставини та яким чином перешкодили їй реалізувати своє право на спадщину в межах шестимісячного строку, в цей строк направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштовим зв`язком або в той же строк видати на ім`я ОСОБА_3 чи іншої особи відповідну довіреність

Оскільки позивач не навела об`єктивних, непереборних, істотних обставин, які перешкоджали їй у вчиненні дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , наведені нею причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону не є поважними, а надані докази не підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми цивільного законодавства, правові позиції Верховного Суду, навів їх зміст, дав оцінку наданим сторонами доказам.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі 565/1145/17 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на яку посилається апелянт, встановлені різні фактичні обставини.

Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та процесуального права, зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Муравенко Кариною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 листопада 2025 року.