ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1507/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1298/24 Категорія: 304060000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Сіренко Ю.В.
секретарІвануса А.Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Гнідунець А.В. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2025 (повний текст складено 13.06.2025, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в :

у лютому 2024 року позивач в особі свого представника звернулася до суду з позовом, яким просила розірвати договір довічного утримання, укладеного 12.07.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. за № 342, скасувати заборону на нерухоме майно та застосувати наслідки розірвання договору, мотивуючи про те, що позивач є пенсіонеркою та одинокою особою. У зв`язку з необхідністю стороннього догляду, 12.07.2023 позивач та відповідач уклали договір довічного утримання нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. за р. № 342, за умовами якого «Набувач» зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) «Відчужувача».

Догляд (опікування), що надається набувачем відчужувачу включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; прибирання квартири щотижня; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом.

Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка йому передана за даним договором, довічно. Для проживання відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його.

За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке надається відчужувачу набувачем, складає 6 000,00 грн. на місяць, яка підлягає індексації в порядку, визначеному Законом.

Попри такі домовленості, після укладення договору довічного утримання, відповідач так і не приступила до його виконання в частині догляду (опікування) над позивачкою, що є підставою для розірвання зазначеного правочину відповідно до пункту 6.1. договору довічного утримання та зумовило звернення позивача до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04.06.2025 позовні вимоги у справі задоволено та розірвано договір довічного утримання, укладений 12.07.2023 між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. та зареєстрований за № 342. Припинено та знято заборону відчуження, накладену 12.07.2023 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П., а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану в реєстрі за № 342. Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру. Суд першої інстанції вказав на те, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по договору довічного утримання, що є підставою для його розірвання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 07.07.2025 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вказує на невідповідність висновків суду щодо відсутності доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором довічного утримання, які спростовуються листуванням між позивачем та відповідачем щодо купівлі позивачем милиць, ліків, харчування, одягу, питань ремонту побутових речей люстри, відвідувань позивача у лікарні. Також відповідач здійснювала листування з хірургом та реабілітологом щодо медичного обслуговування позивача, називаючи її мамою. Сама відповідач повідомляла усім, що відповідач є її донькою. Листування між ними свідчить про повну довіру позивача та задоволення послугами, які вона отримувала від відповідача. Зазначені обставини підтверджують допитані у судовому засіданні свідки. При цьому висновки суду, що свідки підтвердили невиконання договору не відповідає дійсності. Позиція представника відповідача, що чеки за все що придбавалось відповідачем передавалось позивачу та знаходиться в неї не заперечує факту, що позивач здійснювала самостійно певні оплати для забезпечення себе та квартири, зокрема такі як оплата комунальних послуг.

Крім того, скаржник звертає увагу суду, що позивачем не надано жодного доказу невиконання відповідачем пункту договору 5.2 щодо ведення Журналу обліку, проте зобов`язання за цим пунктом є двостороннім. Оскаржуваним договором не встановлено форму ведення Журналу, однак його метою є фіксація видів наданої позивачу допомогу, тому листування наявне у матеріалах справи і є підтвердженням наданих відповідачем послуг позивачу.

Також скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги судову практику ВС у подібних спорах.

03.11.2025 до початку апеляційного розгляду представник позивача через систему «Електронний суд» направив додаткові пояснення у справі, якими просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

26.11.2025 апелянтом було надіслано на адресу апеляційного суду письмове заперечення щодо стягнення з них суми витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, оскільки вважає даний розмір занадто завищеним та таким, що не відповідає складності справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 12.07.2023 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. за зареєстровано в реєстрі за № 343.

На підставі п. 1.1. Договору, «Відчужувач» ОСОБА_1 передала у власність, а «Набувач» ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Квартира складається з двох кімнат житловою площею 28,1 кв.м., загальна площа квартири 57,7 кв.м. Зазначена квартира розташована на другому поверсі десятиповерхового будинку.

Відповідно до п. 2.1. Договору, «Набувач» зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) «Відчужувача».

Відповідно до п. 2.2. Договору, догляд (опікування), що надається Набувачем Відчужувачу, включає в себе: забезпечення Відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; прибирання квартири щотижня; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо.

До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень Відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом.

Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати Відчужувача житлом у квартирі, яка йому передана за даним договором, довічно. Для проживання Відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору.

Набувач зобов`язаний у разі смерті Відчужувача поховати його.

За згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке надається Відчужувачу набувачем, складає 6 000,00 грн. на місяць. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до п. 5.2. Договору, на підтвердження виконання зобов`язань за цим договором «Набувач» має вести Журнал обліку з фіксацією в ньому конкретних видів наданої «Відчужувачу» допомоги та сум витрат на його утримання. Кожний запис у Журналі обліку має бути скріплений підписами як «Набувача», так і «Відчужувача». У разі відмови «Відчужувача» від підпису про це складається акт, який, крім «Набувача», має бути підписаний не менше ніж двома особами. В акті зазначається прізвище, ім`я та по-батькові осіб, що його склали, їх місце проживання, а також документи, що посвідчують їх особу (назва, серія, номер, ким та коли виданий).

Відповідно до п. 6.1. Договору, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу «Відчужувача» у разі невиконання або неналежного виконання своїх «Набувачем» обов`язків; на вимогу «Набувача».

Відповідно до п. 6.3. Договору, у разі розірвання договору у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням «Набувачем» обов`язків за договором, «Відчужувач» набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

За доводами позивача відповідач не виконує свої зобов`язання по укладеному договору довічного утримання, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України).

Крім того, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

За договором довічного утримання (догляду), як у даній справі, одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст. 748 ЦК України).

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Аналогічні положення містить розділ 6 спірного договору довічного утримання.

Верховний Суд неодноразово (постанови від 24.06.2021 у справі №644/1566/19, від 28.03.2018 у справі №509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі №755/1226/17-ц, від 06.05.2020 у справі №755/1750/19, від 15.08.2023 у справі № 712/10192/22, від 12.03.2025 у справі № 127/27292/22) звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Враховуючи вказане нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини щодо невиконання відповідачем, як набувачем по договору, своїх зобов`язань, що є підставою для розірвання зазначеного правочину, суд першої інстанції у цій справі прийшов до вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даному випадку сторона відповідача не надала суду доказів належного виконання своїх зобов`язань по договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати позивачу визначеного договором грошового забезпечення, відтак зобов`язання по договору належним чином виконані не були, що є законодавчо визначеною підставою для його розірвання.

Апеляційний суд не може погодитися з посиланнями скаржника на листування між позивачем та відповідачем (а.с.157зв.-170), які, на думку скаржника, вказують на вдоволення позивача наданими послугами та відсутність претензій з її боку до відповідача, апеляційний суд їх оцінює критично з огляду на те, що таке листування не було тривалим, систематичним і не доводить належне виконання відповідачем умов оскаржуваного договору. Натомість, згідно з банківською випискою за період з 12.07.2023 по 25.04.2025 позивач сама сплачувала комунальні послуги за адресою квартири, відчуженої за договором довічного утримання від 12.07.2023.

Отже, скаржник представник відповідача, в свою чергу, не посилається на докази, на підставі яких суд апеляційної інстанції міг би прийти до протилежних висновків, що б слугувало підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Апеляційним судом не приймаються твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність доказів невиконання відповідачем п. 5.2 договору щодо ведення Журналу обліку наданої допомоги, оскільки він є двостороннім, договором не встановлено форму ведення Журналу, а підтвердженням фіксації видів наданої допомоги позивачу слугує листування між сторонами.

Так, згідно з п. 5.2. на підтвердження виконання зобов`язань за договором «Набувач» має вести Журнал обліку з фіксацією в ньому конкретних видів наданої «Відчужувачу» допомоги та сум витрат на його утримання. Кожний запис у Журналі обліку має бути скріплений підписами як «Набувача», так і «Відчужувача». У разі відмови «Відчужувача» від підпису про це складається акт, який, крім «Набувача», має бути підписаний не менше ніж двома особами. В акті зазначається прізвище, ім`я та по-батькові осіб, що його склали, їх місце проживання, а також документи, що посвідчують їх особу (назва, серія, номер, ким та коли виданий). Отже, приписи даного пункту договору, скоріше слугують запорукою забезпечення інтересів «Набувача», однак «Набувач» - відповідач у справі умов цього пункту договору понад рік не виконувала.

Позивачу законом надано право ініціювати питання розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання набувачем умов цього договору, при цьому відповідач на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду доказу відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Однак ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження виконання своїх обов`язків щодо сплати грошового забезпечення та надання догляду (утримання) за ОСОБА_1 , хоча саме відповідач мала убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги судову практику ВС у побідних спорах не відповідають дійсності, адже це спростовується змістом рішення суду, при цьому суд виходив з доказової бази у даній справі з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Стосовно клопотання представника позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Перевіривши подані разом із клопотанням документи, апеляційний суд вважає, що витрати на підготовку справи до розгляду справи в суді апеляційної інстанції є неспівмірними із складністю справи і затраченим часом на надання таких послуг, оскільки вказана категорія справ не потребує тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів. Також колегія суддів враховує, що адвокат здійснював послуги з надання ідентичної правничої допомоги позивачу у цій справі в суді першої інстанції, у зв`язку з чим заявлені ним судові витрати мають бути зменшені. Також, враховуючи, що на стадії апеляційного перегляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, та надання правової допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції не потребувала тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів, а тому розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. є необґрунтовано завищеним.

З урахуванням вищенаведеного, за положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції 5 000,00 грн., що відповідає співмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та критеріям розумності і справедливості.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2025 у даній справі належить залишити без змін, а подану представником відповідача апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу, так як рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог змін не зазнало.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2025 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 26.11.2025.

Суддя-доповідач

Судді