Справа № 201/7756/24
Провадження № 2/201/475/2025

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

за участі:

представників позивача Пащенко І. О., Мельниченка В.С.

представника позивача Чудновського А.Е.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання недійним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 червня 2024 року надійшла позовна заява Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання недійним договору іпотеки, в якій позивач просив суд:

-Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради () квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 200);

-Визнати недійсним договір іпотеки від 03 січня 2024 року нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 200), укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Біндігіною М.О., реєстровий номер 10, номер запису про іпотеку 53196863, номер запису про обтяження 53197124.

-Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, p/p UA0000291 в ДКСУ в м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800);

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 , в який увійшла квартира АДРЕСА_3 , на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №46 від 27 листопада 1991 «О комунальной собственности Днепропетровського городского Совета народных депутатов» перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади.

За інформацією Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_1 .

Отже, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 61,0 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

В той же час, відповідно до інформації, що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що речове право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_4 вперше зареєстроване 23 грудня 2021 року за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1997 року, укладеного з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації.

В подальшому, 29 грудня 2023 року ОСОБА_4 здійснив відчуження квартири на користь відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, яку останній передав в іпотеку на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору іпотеки від 03 січня 2024 року в забезпечення виконання зобов`язання згідно з договором позики в розмірі 380 100,00 грн.

При цьому, первісне право власності продавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, договір купівлі-продажу містить описки, в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази набуття права власності продавцями та державної реєстрації такого права. Зі змісту договору купівлі-продажу, копія якого міститься в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відчужуваний об`єкт нерухомого майна належить продавцям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом 10 жовтня 1994 року згідно з розпорядженням № 6/2068-94, та зареєстрованим в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 10 листопада 1997 року в реєстровій книзі №177п за реєстровим № 86.

При цьому, єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/12-5047 від 12 травня 2023 року окружну прокуратуру повідомлено, що розпорядженням органу приватизації №6/2068-94 від 12 жовтня 1994 року, що зазначене в договорі купівлі-продажу від 26 вересня 1997 року як підстава набуття речового права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на спірне майно, видавалось під цим номером щодо приватизації іншого майна іншій особі.

Крім того, в матеріалах реєстраційної справи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, міститься лист КП «ДМБТІ» ДМР №16457 від 17 грудня 2021 року про надання інформації громадянину ОСОБА_4 щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 за громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом згідно розпорядження №6/2068-94, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №177п за реєстровим № 86.

Натомість, за інформацією КП «ДМБТІ» ДМР №11577 від 01 листопада 2023 року, лист від громадянина ОСОБА_4 щодо надання відомостей про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_4 не реєструвався, та відповідно, інформаційна довідка КП «ДМБТІ» ДМР №16457 від 17 грудня 2021 року про надання інформації громадянину ОСОБА_4 щодо реєстрації права власності за вказаною адресою не надавалась. Крім того, в реєстраційній книзі №177п за реєстровим №86 відсутній запис про реєстрацію права власності за гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом, згідно розпорядження №6/2068-94 за адресою: АДРЕСА_4 .

В реєстраційній книзі №177п за реєстровим №86 зареєстроване нерухоме майно за іншою адресою.

Відповідно до листа Завідувача Державного нотаріального архіву в Дніпропетровські області Топонорь I.В. № 585/01-21 від 05 квітня 2024 року, згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Козіної А.В. на 1997 рік, том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, за 26 вересня 1997 року запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири за участю продавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупця ОСОБА_4 , відсутні.

В Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Козіної А.В. за 26 вересня 1997 року зареєстровані нотаріальні дії з №867 по № 881.

За реєстровим №91 від 28 липня 1997 року зареєстрована інша нотаріальна дія від іншої особи.

За 26 вересня 1997 року по реєстру за №876 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіної А.В. за 1997 рік, том 1, зареєстрований договір купівлі-продажу квартири за участю інших осіб; в графі 5 Реєстру є запис про використання спеціального бланка нотаріальних документів - НБ 0849561.

Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 1997 року, який зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як підставу первісного набуття громадянином ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Козіною А.В не посвідчувався та КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради не реєструвався, а отже ОСОБА_4 не міг набути право власності на майно, оскільки воно належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

В подальшому, зареєструвавши 23 грудня 2021 року за собою право власності на спірне нерухоме майно на підставі документів із ознаками фіктивності, ОСОБА_4 без відповідних на те правових підстав здійснив відчуження квартири на користь ОСОБА_2 , уклавши із ним 29 грудня 2023 року договір купівлі-продажу квартири, яку останній передав в іпотеку на підставі укладеного із ОСОБА_3 договору іпотеки від 03 січня 2024 року в забезпечення виконання зобов`язання згідно з договором позики в розмірі 380 100,00 грн.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , у приватну власність не передавалась, розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось та свідоцтво про право власності на вказане житло, жодній особі не видавалось.

Отже, документ, на підставі якого здійснено реєстрацію права приватної власності, має ознаки фіктивності, рішення про приватизацію квартири уповноваженим органом не приймалось, об`єкт нерухомого майна вибув із комунальної власності поза волею власника територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать, що спірне нерухоме майно є предметом незаконних дій, оскільки воно не перебувало у приватній власності, а первинна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 здійснена на підставі договору купівлі-продажу, що має ознаки фіктивності, а отже вказана реєстрація проведена всупереч вимогам ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час володільцем спірного нерухомого майна є відповідач ОСОБА_2 , який без відповідних правових підстав володіє нерухомим майном, що поза волею дійсного власника вибуло із комунальної власності територіальної громади міста.

Оскільки, спірне нерухоме майно було незаконно відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, Дніпровська міська рада як власник комунального майна, що вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування від останнього набувача шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Крім того спірна квартира стала предметом іпотечного договору від 03 січня 2024 року де іпотекодавцем виступив ОСОБА_2 та на сьогоднішній день до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про обтяження стосовно спірної квартири на підставі даного іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Тому позивач пославшись на вимоги ст. 26 Закону України «Про іпотеку» зазначили що за відсутності судового рішення про визнання іпотечного договору недійсним, відповідне обтяження буде чинним, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення про витребування квартири у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим належним способом захисту прав, наряду з витребуванням майна, має бути визнання іпотечного договору, що укладений 03 січня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Біндігіною М.О. недійсним.

Оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру не набувалось , відповідно і правові підстави для включення даної квартири до іпотечного договору в якості предмету іпотеки - відсутні.

Тому пославшись на вимоги ст 203, 215,216 ЦК України просили визнати іпотечний договір недійсним.

Незважаючи на те що нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею у грудні 2021 року, Дніпровською міською радою до цього часу не вжито заходів, направлених на повернення квартири до комунальної власності.

Про безпідставне набуття речових прав на квартиру АДРЕСА_1 окружною прокуратурою надсилались повідомлення на адресу Дніпровської міської ради та її виконавчих органів проте наразі розгляд справ за позовами Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судами не здійснюється.

Таким чином, вибуття спірного нерухомого майна із комунальної власності поза волею дійсного власника із порушенням встановленого чинним законодавством порядку у позаприватизаційний спосіб на підставі документів що мають ознаки фіктивності, та його подальша передача в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язання згідно з договором позики, є безумовною підставою для витребування такого нерухомого майна у останнього набувача.

Порушення інтересів держави у даному випадку полягає у вибутті з комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за відсутності рішення уповноваженого органу приватизації житлового фонду, тобто за відсутності волі територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, що свідчить про наявність порушень інтересів держави.

У зв`язку з протиправним набуттям права власності на комунальне майно у даному випадку наявний як державний так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Окружною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровувались листи № 54-271ВИХ-24 від 24 січня 2024 року та № 54-2821ВИХ-24 від 10 квітня 2024 року з інформацією з приводу порушення інтересів держави, що полягало у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно, що є комунальною власністю.

В той же час Дніпровська міська рада, як власник комунального майна, який організовує управління об`єктом житлового господарства комунальної власності територіальної громади міста, будучи обізнаною про факт безпідставного вибуття з комунальної власності квартири АДРЕСА_3 , шляхом здійснення державної реєстрації на підставі документів із ознаками фіктивності до цього часу не вжила належних та дієвих заходів направлених на припинення порушень та повернення об`єкта нерухомого майна у комунальну власність у тому числі шляхом звернення до суду про що свідчить лист Дніпровської міської ради № 7/11-290 від 09 лютого 2024 року.

Таким чином обізнаність Дніпровської міської ради про встановленні обставини незаконного набуття речових прав на нерухоме майно комунальної власності та достатній час для самостійного вжиття заходів, направлених на усунення виявлених порушень, свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради, яка є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах що в сукупності порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади , які до цього часу залишаються не захищеними

Дніпровська міська рада на даний час є законним володільцем спірного нерухомого майна, не зважаючи на той факт, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право приватної власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію щодо якого проведено на підставі договору купівлі-продажу із ознаками фіктивності.

Окрім того позивач звернув увагу на недобросовісність останнього набувача з огляду на те, що якби відповідач ОСОБА_2 дослідив обставини набуття попереднім власником спірної квартири речових прав на неї, він би з`ясував, що первинна реєстрація права власності на майно, яке він має намір придбати, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 відбувалась 23 грудня 2021 року на підставі договору купівлі продажу від 26 вересня 1997 року.

Таким чином, проявивши під час придбання спірної квартири достатню обачність та вчинивши ряд нескладних дій, у тому числі отримавши інформацію від КП «ДМБТІ» ДМР, відповідач ОСОБА_2 був би обізнаний про очевидні ризики, що можуть у подальшому призвести до позбавлення його цього майна (втручання в право на мирне володіння майном).

А тому витребування від нього майна не може розцінюватись як понесення надмірного особистого тягаря. Більш того, відповідач ОСОБА_2 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, має у приватній власності інше житло частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 .

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 , відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, також має у власності інше житло, а саме житлову квартиру загальною площею 41,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

Отже з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Необхідно також врахувати, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до статті 661 ЦК України, не позбавлений права звернутися з позовом до продавця витребуваного майна з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 має у власності житлову квартиру загальною площею 40,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , що свідчить про те, що матеріальні претензії покупця ОСОБА_2 можуть бути задоволені, у тому числі, за рахунок реалізації (продажу) майна продавця. Також, ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 14 червня 2022 року Соборним відділом у місті Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області. Дані обставини свідчать, що продавець ОСОБА_4 - реально існуюча особа, до якої покупець ОСОБА_2 може звернутись за компенсацією збитків, понесених у зв`язку із витребуванням спірної квартири на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

Отже, витребування спірної квартири від останнього набувача ОСОБА_2 надасть змогу територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як дійсного власника, з володіння якого комунальне майно вибуло у позаприватизаційний спосіб, буде дотримано справедливий баланс та відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Тож, беручи до уваги недобросовісну поведінку відповідача, який не міг не розуміти неможливість відчуження у власність спірного нерухомого майна, та відсутність відповідного розпорядження уповноваженого органу приватизації щодо відчуження комунального майна, витребуванням спірного нерухомого майна на користь Дніпровської міської ради, як дійсного власника, з володіння якого комунальне майно вибуло у позаприватизаційний спосіб, буде дотримано справедливий баланс та відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Спірна квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 200) є власністю територіальної громади міста Дніпра і у приватну власність у будь-якому порядку не передавалась, вибуло з власності територіальної громади поза її волею, а тому не могла бути відчужена на користь третіх осіб.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності територіальної громади безпідставно, поза волею Дніпровської міської ради, із порушенням вимог чинного законодавства, відповідач не є його добросовісними набувачами, а тому на підставі ст. ст. 387, 400 ЦК України квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 200), підлягає витребуванню від відповідача на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Крім цього, вибуття майна з комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює згодом на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передавати його у користування іншим особам, і це свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача (т. 1 а.с.1-44, т. 2 а.с.82-99).

19 жовтня 2024 року представником ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву в якій остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення з позовом до суду повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно здійснює їх прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Натомість прокурор посилається на лист від 12 січня 2024 року та від 10 квітня 2024 року з інформацією з приводу порушення інтересів держави, що полягають у безпідставному набутті речових прав на майно, що є комунальною власністю. Але з відповіді Дніпровської міської ради від 09 лютого 2024 року не слідує того, що Дніпровська міська рада проявила бездіяльність, у даній відповіді зазначено, шо на час звернення окружної прокуратури реєстр об`єктів права комунальної власності знаходиться в стадії наповнення та формування. Станом на 02 лютого 2024 року відомості на квартиру АДРЕСА_1 в Реєстрі об`єктів права комунальної власності відсутні. Тобто представництво інтересів держави в особі Дніпровської міської ради у Центральної окружної прокуратури м. Дніпро відсутні.

По-друге: Центральною окружною прокуратурою не доведений факт підробки договору купівлі-продажу від 26 вересня 1997 року укладеного з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також свідоцтва про права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Ніякого рішення суду, яке має преюдиційне значення щодо спростування даного права власності не існує.

Спірна квартира була придбана добросовісним набувачем відповідачем по справі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу квартири, який не оспорювався, був зареєстрований державним реєстратором, та яку останній передав в іпотеку на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору іпотеки від 03 січня 2024 року . Відповідач ОСОБА_3 придбала спірне житло в іпотеку, зареєстрована у спірній квартирі.

Будучи добросовісним набувачем, право на реєстрацію квартири яке не було скасовано судом, ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_2 який також є добросовісним набувачем, тому що жодних обмежень щодо заключення договору дарування не було спірна квартира вибула від ОСОБА_4 з його волі.

Наполягали що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири.

Стосовно договору іпотеки зазначила, що позивач не є стороною договору іпотеки та іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і за загальними правилом діє до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки.

Також виходячи з позовних вимог спірна квартира вибула з комунальної власності ще 1997 році, тому вважали що позивачем пропущено строк позовної давності(т. 1 а.с.220-230).

15 січня 2025 року представником позивача було подано відповідь на відзив в якому наполягали що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, оскільки жодних правочинів щодо розпорядження нерухомим майном позивач не вчиняв та спірне нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_4 із порушенням вимог чинного законодавства щодо належності реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки державна реєстрації здійснена на підставі документів із ознаками фіктивності, а отже ОСОБА_4 у передбачений чинним законодавством спосіб це право власності на спірне майно не набув, а тому не мав правових підстав для подальшого розпорядження вказаним нерухомим майном на користь відповідача ОСОБА_2 , у якого так само право власності на це майно не виникло, а останній не мав правових підстав передавати спірне майно в іпотеку.

Стосовно представництва прокурором інтересів держави зазначили, що підставою для представництва інтересів держави та безпосередньо інтересів територіальної громади в особі Дніпровської міської ради є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з бездіяльністю уповноваженого органу, яка полягає у відсутності активних дій, спрямованих на звернення до суду із позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору іпотеки.

Центральною окружною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровувались листи №54-271ВИХ-24 від 12 січня 2024 року та №54-2821ВИХ-24 від 10 квітня 2024 року, з інформацією з приводу порушення інтересів держави, що полягають у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно, що є комунальною власністю та необхідність вжиття заходів Дніпровською міською радою з метою витребування вказаного майна.

Відповідно до листа Дніпровської міської ради №7/11-290 від 09 лютого 2024 року, Дніпровська міська рада заходи щодо пред?явлення заяви про витребування майна із чужого незаконного володіння не вживала. При цьому, відповідно до рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №46 від 27.11.1991 «О комунальной собственности Днепропетровського городского Совета народных депутатов» (назва рішення зазначена російською мовою згідно з оригіналом документа), житловий будинок АДРЕСА_2 , в який увійшла квартира АДРЕСА_3 , перебуває у комунальній власності Дніпровської міської територіальної громади.

Крім того, міською радою не оскаржувалась наявність підстав для представництва інтересів держави у виниклих спірних правовідносинах.

Щодо встановлення факту підробки договору купівлі продажу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру зазначили, що органом приватизації Дніпровської міської ради рішень щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 шляхом її приватизації не приймалось, розпорядження органу приватизації щодо вказаної квартири жодній особі не видавалось та за нею не реєструвалося, а тому визнання недійсним свідоцтва про право власності є неналежним способами захисту, що не призведе до поновлення порушених прав територіальної громади міста.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає йото фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Ураховуючи те, що у ОСОБА_4 не виникало права власності на спірну квартиру, він не мав законних підстав відчужувати цю квартиру відповідачу ОСОБА_2 , який так само не набув право власності на неї. Зареєструвавши це право за собою, ОСОБА_2 став лише володільцем спірного нерухомого майна, а право володіння разом із правами користування та розпорядження квартирою надалі належать позивачу.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 мав дослідити обставини набуття попереднім власником спірної квартири речових прав на неї, внаслідок чого він би з?ясував, що первинна реєстрація права власності на майно, яке він має намір придбати, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 відбувалась 23 грудня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1997 року, а отже проявивши під час придбання спірної квартири достатню обачність та вчинивши ряд нескладних дій, у тому числі отримавши інформацію від КП «ДМБТІ» ДМР, відповідач ОСОБА_2 був би обізнаний про очевидні ризики, що можуть у подальшому призвести до позбавлення його цього майна.

Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 має у власності житлову квартиру загальною площею 40,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , що свідчить про те, що матеріальні претензії покупця ОСОБА_2 можуть бути задоволені, у тому числі, за рахунок реалізації (продажу) майна продавця.

Також, ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 14.06.2022 Соборним відділом у місті Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області.

Дані обставини свідчать, що продавець ОСОБА_4 - реально існуюча особа, до якої покупець ОСОБА_2 може звернутись за компенсацією збитків, понесених у зв?язку із витребуванням спірної квартири на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

Натомість, інтереси держави у виниклих спірних правовідносинах можуть бути захищені лише шляхом витребування спірного майна від останнього набувача на підставі ст. 388 ЦК України та визнання недійсним договору іпотеки.

Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку із комунальної власності не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялось, воно підлягає витребуванню від відповідача у справі на користь Дніпровської міської ради, у зв?язку із чим ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку буде саме задоволення віндикаційного позову.

Таким чином, позов прокурора є законним та обґрунтованим. Водночас, власне тлумачення відповідачем та його представником обставин справи та змісту документів, наявних в матеріалах справи, не свідчить про необґрунтованість позовних вимог прокурора, та не може бути підставою для відмови в його задоволенні (т. 2 а.с.1-14)

05 вересня 2025 року представником позивача надано додаткові письмові пояснення в яких останній наполягав на тому що майно незаконно вибуло з комунальної власності поза волею власника, наполягали на тому що власник є недобросовісним та втручання у володіння майна є виправданим (т. 2 а.с.82-98).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 червня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 120-121).

27 червня 2024 року надійшла заява про забезпечення позову (т. 1 а.с. 124-131), яка протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27 червня 2024 року передана судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с. 149)

Ухвалою судді від 01 липня 2024 року заяву про забезпечення позову було задоволено (т. 1 а.с. 160-163).

01 липня 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (т. 1 а.с. 165-167).

01 липня 2024 року надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 та про відсутнє місце проживання відповідача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 167)

З огляду на вказане, 01 липня 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно місця реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 ( т. 1 а.с. 168)

26 серпня 2024 року надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно місця реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 183).

26 серпня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання недійним договору іпотеки (т. 1 а.с. 184-186).

06 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 46-47).

В судовому засіданні представники позивача підтримав заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт підробки договору, необгрунтовано висновок що відповідач є недобросовісним власником, придбав квартиру оскільки відомості про право власності було внесено ще в 2021 році до реєстру нерухомого майна. Наполягала на тому що відповідача є добросовісними власниками.

Фактичні обставини встановленні судом

21 червня 2024 року керівник окружної прокуратури звернувся з листом до Дніпровської міської ради в якому повідомив, що Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра листами № 54-271ВИХ-24 від 12 січня 2024 року та № 54-28211ВИХ-24 від 10 квітня 2024 року повідомлено Дніпровську міську раду про виявленні прокуратурою факти безпідставного набуття речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що вибула із комунальної власності територіальної громади міста Дніпра шляхом здійснення державної реєстрації на підставі документів, що не видавалась та мають ознаки фіктивності. Однак міською радою до цього часу дієвих заходів не вжито. Враховуючи що порушені інтереси територіальної громади до цього часу залишаються не захищеними вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради (т. 1 а.с. 45).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 24 червня 2024 рік: 23 грудня 2021 року державним реєстратором Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Садошенко Вікторією Володимирівною за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житлову квартиру загальною площею 61,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 200), на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1997, укладеного з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстровим №91 та зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації, індексний номер рішення : 62653699

В подальшому 29 грудня 2023 року ОСОБА_4 здійснив відчуження квартири на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 8041, виданий 29 грудня 2023 року видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. яку ОСОБА_2 передав в іпотеку на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору іпотеки від 03 січня 2024 року в забезпечення виконання зобов`язання (т. 1 а.с. 59-60)

17 грудня 2021 року за № 16457 КП «ДМБТІ» на запит ОСОБА_4 від 10 грудня 2021 року, надано відповідь, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_4 містяться відомості про право власності за гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, видане Дніпропетровським Міськвиконкомом згідно розпорядження № 6/2068-94, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 177п за реєстровим № 86 (т. 1 а.с.65).

На підставі договору купівлі - продажу від 26 вересня 1997 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням 6/2068-94, зареєстрованого в Дніпровському міжміському бюро технічної інвентаризації 10 листопада 1997 року в реєстровій книзі № 177п за реєстровим № 86, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 91 (т. 1 а.с.66).

22 листопада 2021 року за замовленням ОСОБА_4 ТОВ «Дніпровський проектно конструкторський технологічний інститут» було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (т .1 а.с. 67-71).

29 грудня 2023 року відповідно до договору купівлі - продажу ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав спірну квартиру, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. зареєстровано за № 8041 (т. 1 а.с. 72-73).

03 грудня 2024 року відповідно до договору іпотеки ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в іпотеку нерухоме майно кв. АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань згідно Договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Біндюгіною М.О. від 03 січня 2024 року за реєстровим номером 9 (сума позики 380 100 грн.). Договір Іпотеки від 03 грудня 2024 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Біндюгіною М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 10 (т. 1 а.с. 74-76)

08 травня 2023 року Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра за № 04/54-3993 ВИХ-23 було зроблено запит до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради стосовно обставин вибуття із комунальної власності квартири АДРЕСА_1 в якому повідомлено, що за результатами опрацювання відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що 23 грудня 2021 за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1997. укладеного з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом 10 жовтня 1994 року згідно з розпорядженням 6/2068-94, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 10 листопада 1997 року в реєстровій книзі № 177п за реєстровим № 86 (т. 1 а.с. 76 назвороті)

12 травня 2023 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на запит прокуратури надано відповідь за № 3/12-5047 відповідно до якої за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_1 та повідомлено, що Розпорядженням органу приватизації від 12 жовтня 1994 року № 6/2068-94 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_7 та надали копію розпорядження (т .1 а.с. 77 та назвороті).

05 червня 2023 року Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра за № 04/54-4801ВИХ-23 було зроблено запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно осіб які зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 (т .1 а.с. 78-79).

09 червня 2023 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на запит Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра надано відповідь за № 6/5-3491 відповідно до якої за адресою АДРЕСА_4 в період з 18 грудня 1972 року по 07 червня 2023 рік були зареєстровані:

ОСОБА_5 з 18.12.1972 по 11.06.2002

ОСОБА_6 з 02.10.1973 по теперішній час

ОСОБА_8 зареєстрований по формі А батька ( ОСОБА_5 ) з 18.12.1972 , по власній картці реєстрації зареєстрованим не значиться

ОСОБА_9 з 27.03.2020 по теперішній час

ОСОБА_3 з 26.03.2020 по теперішній час

ОСОБА_2 з 26.03.2020 по теперішній час (т. 1 а.с.80).

02 серпня 2023 року прокуратурою за № 04/54-6581ВИХ-23 було зроблено запит до КП «ДМБТІ» ДМР стосовно квартири АДРЕСА_1 , а саме - інформацію щодо відомостей, які містяться в інвентаризаційній справі за вказаною адресою: ?інформацію щодо належності будинку до комунальної власності, надавши копії підтверджуючих документів (копії рішень); ??чи реєструвався КП «ДМБП» ДМР лист за вхідним № 15/12423 від 10 грудня 2021 року, щодо надання відомостей про реєстрацію права власності за адресою АДРЕСА_4 ; чи видавався КП «ДМБТІ» ДМР лист № 16457 від 17 грудня 2021 року про надано інформації щодо реєстрації права власності і за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом згідно розпорядження № 6/2068-94, зареєстровано в КП «ДМБТ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 177п за реєстровим № 86; інформацію чи реєструвалось КП «ДМБТ» ДМР свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом згідно розпорядження № 6/2068-94 в реєстровій книзі № 177н за реєстровим № 86; чи посвідчувався КП «ДМБТІ» ДМР договір купівлі-продажу квартири від 26 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_5 ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , предметом якого була квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 81).

08 серпня 2025 року за вих № 8049 КП «ДМБТІ» ДМР на запит Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра від 02 серпня 2023 року надано відповідь, що інвентаризаційна справа на зазначену квартиру вилучена 17 січня 2023 року СУ№ ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали суду, та на теперішній час не повернута (т.1 а.с. 82).

17 жовтня 2023 року за вих № 04/54-8644ВИХ-23 прокуратурою було зроблено запит до КП «ДМБТІ», щодо надання інформації, а саме: чи реєструвався КП «ДМБТІ» ДМР лист за вхідним № 15/12423 від 10 грудня 2021 року від ОСОБА_4 щодо надання відомостей про реєстрацію права власності за адресою АДРЕСА_4 ; чи видавався КП«ДМБТ» ДМР лист №16457 від 17 грудня 2021 року про надання, інформації щодо реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого Дніпропетровським Міськвиконкомом згідно розпорядження № 6/2068-94, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 177п за реєстровим № 86; інформацію чи реєструвалось КП «ДМБТІ» ДМР свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , згідно розпорядження № 6/2068-94 в реєстровій книзі № 177п за реєстровим № 86; чи реєструвався КП «ДМБІ» ДМР договір купівлі-продажу квартири від 26 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , предметом якого була квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 83).

01 листопада 2023 року за № 11577 КП «ДМБТІ» ДМР на запит Центральної окружної прокуратурою міста Дніпра від 17 жовтня 2023 року надано відповідь, що надати інформацію про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою : АДРЕСА_3 неможливо, у зв`язку з тим, що інвентаризаційна справа на зазначену квартиру вилучена 17 січня 2023р. СУ ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2022р. (справа № 210/2562/22, провадження № 1-кс/210/1783/22), яка на теперішній час не повернута. Відповідно до запитів, які надходять до КП ДМБТІ ДМР, лист за вхідним № 15/12423 від 10 грудня 2021р. від гр. ОСОБА_4 , щодо надання відомостей про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_4 не реєструвався. Інформаційна довідка за вихідним № 16457 від 17 грудня 2021 року про надання інформації ОСОБА_4 щодо реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994р., виданого Дніпропетровським Міськвиконком, згідно розпорядження № 6/2068-94, зареєстроване в КП ДМБТІ ДМР та записано в реєстрову книгу № 177п за реєстровим № 86, КП ДМБТІ ДМР не надавалась. (т .1 а.с. 84).

27 листопада 2023 року за № 04/54-9916ВИХ-23 прокуратурою було зроблено запит до КП «ДМБТІ», надати інформацію щодо наявності або відсутності в реєстраційній книзі №177п запису за реєстровим №86 щодо реєстрації свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року, виданого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , згідно розпорядження № 6/2068-94. (т .1 а.с. 85).

04 грудня 2023 року за № 12861 КП «ДМБТІ» ДМР на запит Центральної окружної прокуратурою міста Дніпра від 27 листопада 2023 року надано відповідь що в реєстровій книзі № 177п за реєстровим № 86 зареєстровано нерухоме майно за іншою адресою (т. 1 а.с. 85 назвороті).

08 квітня 2024 року за № 54-2755 ВИХ-24 Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра було зроблено запит до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) стосовно актових записів про народження особи, укладенні нею шлюби та їх розірвання, зміну прізвища, народження дітей, встановлення батьківства, смерті щодо: ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (т. 1 а.с.86-87).

15 квітня 2024 року за вих № 516/31.28-25 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на запит прокуратури від 08 квітня 2024 року надано відповідь щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено:- актовий запис про народження № 487 від 17.03.1959; - актовий запис про шлюб № 796 від 06.06.1981, складений на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; актовий запис про розірвання шлюбу № 45 від 05.02.1991, складений на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ; актовий запис про народження сина № 384 від 24.02.1983; актовий запис про народження сина № 816 від 03.04.1987; Актових записів про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові), встановлення батьківства та смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в архіві відділу - не виявлено. Щодо ОСОБА_12 , виявлено актовий запис про народження № 947 від 30 червня 1978 року (т .1 а.с. 88).

06 лютого 2024 року за вих № 54-1010ВИХ -24 прокуратурою було зроблено запит до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) стосовно актових записів про народження особи, укладенні нею шлюби та їх розірвання, зміну прізвища, народження дітей , встановлення батьківства, смерті щодо: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.89).

14 лютого 2024 року за вих № 194/31.28-25 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на запит прокуратури від 06 лютого 2024 року надано відповідь щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено:- актовий запис про народження № 1528 від 11.08.1959; актовий запис про шлюб № 858 від 09.09.1978, складений на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,; актовий запис про народження доньки № 1782 від 14.09.1982,; Актових записів про розірвання шлюбу, зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові), встановлення батьківства та смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в архіві відділу - не виявлено. За даними Державного реєстру актів цивільного стану щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявлено:- актовий запис про шлюб № 1151 від 01.12.2015, складений на ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шлюб розірвано на підставі рішення суду; актовий запис про розірвання шлюбу № 161 від 17.11.2015, складений на ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про шлюб № 116 від 07.03.2009, складений на ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шлюб розірвано на підставі рішення суду; актовий запис про народження № 1782 від 14.09.1982, складений на ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження сина № 96 від 15.01.2016, актових записів про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові), встановлення батьківства та смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в архіві відділу - не виявлено. (т .1 а.с. 90)

06 лютого 2024 року за вих № 54-1009ВИХ-24 прокуратурою було зроблено запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо місця реєстрації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.91-92).

12 лютого 2024 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих № 6/5-616 на запит прокуратури від 06 лютого 2024 року надано відповідь що відповідно до даних Реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований з 26.03.2020 по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована з 26.03.2020 по теперішній час (т .1 а.с.92 назвороті).

12 січня 2024 року прокуратурою за вих № 54271ВИХ-24 повідомлено Дніпровську міську раду про встановлені порушення інтересів територіальної громади внаслідок незаконного вибуття квартири АДРЕСА_1 із комунальної власності та просили повідомити про наступні обставини:- інформацію щодо належності вказаної квартири до комунальної власності, в тому числі щодо належності до комунальної власності будинку за вказаною адресою; - чи було відомо міській раді, до надходження даного листа, про факт незаконного вибуття із комунальної власності квартири АДРЕСА_1 . Якщо так, просили зазначити з якого часу (місяць, рік);- чи зверталась Дніпровська міська рада до суду із позовом про витребування із чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 , або іншим позовом, предметом якого є дане нерухоме майно;- яке підприємство на сьогоднішній день є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 (прошу надати завірену належним чином копію відповідного рішення про передачу на баланс та акту приймання- передачі будинку). (т .1 а.с. 93-94).

09 лютого 2024 року Дніпровською міською радою на повідомлення прокуратури від 12 січня 2024 року надано відповідь в тім що станом на 02 лютого 2024 року відомості про квартиру АДРЕСА_3 , в Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади відсутні . в реєстрі за адресою АДРЕСА_2 є запис про житловий буд. Літ. А -11 загальною площею 7 1671,31 кв. 1.

На сьогоднішній день балансоутримувачем вищезазначеного будинку є Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району.

За інформаційними відомостями, наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01 січня 2017, підставою виникнення права власності на вищезазначений об?єкт нерухомості зазначено рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «О комунальной собственности днепропетровском городского Совета народных депутатов» (назва рішення зазначена російською мовою згідно з оригіналом документа).

Станом на час надання відповіді Дніпровська міська рада з позовом до суду щодо витребування із чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_3 , предметом якого є дане нерухоме майно, не зверталась (т .1 а.с.95).

Надано копію рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «О коммунальной собственности Днепропетровского городского Совета народных депутатов» (назва рішення зазначена російською мовою згідно з оригіналом документа) та витяг з додатка «Перечень объектов коммуна-льной собственности города Днепропетровска», розділ Х (ф. 61, оп. 1, спр. 3232, арк. 9, спр. 3233 арк. 1, 2, 117-121) (т 1 а.с. 103).

27 березня 2024 року за № 54-2495ИХ -24 прокуратурою зроблено запит до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області щодо видачі РНОКПП та паспорту громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.с. 104).

23 квітня 2024 року Головним управління ДМС у Дніпропетровській області за вих № 3609-24 на запит прокурора надано відповідь що за даними Єдиної інформаційно - аналітичної системи УМП ДМС України ОСОБА_4 , документований паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 14 червня 2022 , термін дії до 14 червня 2032 , орган видачі 1212 (Соборний відділ у місті Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області); ОСОБА_12 документований паспортом громадянина України НОМЕР_5 , виданий 24 вересня с2002 року Амур Нижньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (т . 1 а.с. 105).

27 березня 2024 року прокуратурою за вих 54-2492ВИХ -24 зроблено запит до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровської області, стосовно посвідчення 26 вересня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. договору купівлі - продажу квартири за адресою АДРЕСА_4 укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , бланк серія та номер НБ 0849561, зареєстровано в реєстрі № 91 (т. 1 а.с. 106).

05 квітня 2024 року за вих № 585/01/-21 Державним нотаріального архівом в Дніпропетровської області на запит прокурора від 27 березня 2024 року надано відповідь, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіної А.В. за 1997 рік. том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, за 26 вересня 1997 року запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири за участю продавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупця ОСОБА_4 , відсутній; в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіної А.В. за 26 вересня 1997 року зареєстровані нотаріальні дії з № 867 по № 881; за реєстровим № 91 від 28 липня 1997 року зареєстрована інша нотаріальна дія від іншої особи; за 26 вересня 1997 року по реєстру за № 876 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіної А.В. за 1997 рік, том 1, зареєстрований договір купівлі - продажу квартири за участю інших осіб; в графі 5 реєстру є запис про використання спеціального бланка нотаріальних документів -НБ 0849561 (т. 1 а.с. 106 назвороті).

10 квітня 2024 року за вих № 54-2821ВИХ-24 прокуратурою зроблено запит до Дніпровської міської ради стосовно звернення Дніпровської міської ради до суду за захистом порушених прав територіальної громади міста Дніпра внаслідок незаконного вибуття квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 107-108).

28 травня 2024 року за вих № 54-4491вих-24 прокуратурою направлено запит до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради стосовно надання інформації щодо балансоутримувача житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 109-110).

03 червня 2024 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради за вих № 3/12 від 2868 на запит прокуратури від 28 травня 2024 року надано відповідь що на сьогоднішній день балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 є Комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Жовтневого району (т. 1 а.с. 110 назвороті).

20 червня 2024 року за вих № 54-5283ВИХ -24 прокуратура звернулася з запитом до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) стосовно надання інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про народження особи, укладенні неб шлюби їх розірвання , зміну прізвища, народження дітей, встановлення батьківства, смерті щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1 а.с. 111-112).

20 червня 2024 року за вих № 54-5283ВИХ -24 до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) на запит прокуратури надано відповідь в тім що станом на 21 червня 2024 рік виявлено актовий запис про смерть № 3809 від 14 травня 2002 року на ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1 а.с. 113).

21 червня 2024 року прокуратурою за вих № 54-5311ВИХ -24 повідомлено Дніпровську міську раду стосовно виявлених прокуратурою фактів безпідставного набуття речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , та оскільки наразі вбачається порушення інтересів територіальної громади міста Дніпра повідомлено про підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради, у разі не звернення із позовом Дніпровської міської ради (т. 1 а.с. 114).

21 червня 2024 року прокуратурою за вих 54-5312ВИХ -24 повідомлено Дніпровську міську ради про виявлення прокуратурою фактів безпідставного набуття речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , та оскільки наразі вбачається порушення інтересів територіальної громади міста Дніпра повідомлено про підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради , у разі не звернення із позовом Дніпровської міської ради (т. 1 а.с. 114 назвороті).

У зв`язку із невжиттям Дніпровською міською радою, як уповноваженим органом своєчасних та ефективних заходів для поновлення порушених інтересів, з такою вимогою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звертається прокуратура.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

У даній цивільній справі керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся із позовними вимогами в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.

Суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), N 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, N 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина перша та друга статті 8 Конституції України).

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) вказано, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна (стаття 140 Конституції України).

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади (частина друга та третя статті 143 Конституції України).

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як в Конституції України, так і в законах розмежовуються такі учасники відносин як держава та територіальні громади, відповідно, і їх інтереси. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти саме інтереси держави в суді. Тобто Конституцією України визначено, що прокуратура уповноважена здійснювати представництво інтересів лише держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування). Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді, в тому числі й територіальних громад, не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Тому, за загальним правилом, не допускається представництво прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування. Як виняток, представництво інтересів органу місцевого самоврядування може мати місце в тому випадку, якщо органу місцевого самоврядування надано законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

У пунктах 6.41.-6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) вказано, що: "у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду.

Подібний висновок було зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду./

Враховуючи вищевикладене, суд наголошує на тому, що чинне законодавство України, зокрема, Закон України «Про прокуратуру», фактично наділяє прокурора правом в окремих випадках здійснювати захист інтересів держави, звертаючись до суду з відповідними позовами в інтересах останньої виключно в особі компетентних суб`єктів владних повноважень.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Вказана правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18 та від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18.

Отже, прокурор, подаючи позов, мав обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на вищевикладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу, який має відповідні повноваження щодо вчинення дій, направлених на захист прав та охоронюваних законом інтересів, про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд має дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Наведену правову позицію Верховним Судом, зокрема, викладено в постанові від 25.02.2021 у справі № 910/261/20.

З огляду на те, що Дніпровською міською радою, як власником спірного майна та органом, уповноваженим здійснювати функції держави у даних спірних правовідносинах, протягом тривалого часу, не вжито заходів для відновлення власних майнових прав, що порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади, у спільній власності якої перебуває спірне майно, даний позов пред`явлено Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.

Набуття права власності на об`єкти комунальної власності, їх використання без належних на те правових підстав позбавляє у законний спосіб реалізувати конституційні функції органів місцевого самоврядування, призводить до порушення інтересів територіальної громади міста.

Таким чином, в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровувались листи з інформацією щодо порушення інтересів держави, що полягають у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно комунальної власності.

Дніпровська міська рада, як власник комунального майна, була обізнана про факт безпідставного проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок неналежної поведінки відповідачів та повернення об`єкта нерухомого майна у комунальну власність до цього часу не вжито.

Нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею, на підставі договору купівлі продажу від 26 вересня 1997 року проте, Дніпровською міською радою до цього часу не було вжито заходів, направлених на повернення квартири до комунальної власності.

Окружною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровувались листи № 54-271 ВИХ-24 від 12 січня 2024 року та № 54-2821 ВИХ-24 від 10 квітня 2024 року з інформацією з приводу порушення інтересів держави, що полягають у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно, що є комунальною власністю.

В той же час, Дніпровська міська рада, як власник комунального майна, який організовує управління об`єктами житлового господарства комунальної власності територіальної громади міста, будучи обізнаною про факт безпідставного вибуття до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння не звернулася про що свідчить лист Дніпровської міської ради № 7/11-290 від 09 лютого 2024 року.

Обізнаність міської ради про встановлені окружною прокуратурою обставини незаконного набуття речових прав на нерухоме майно комунальної власності, достатній час (понад два з половиною роки) для самостійного вжиття заходів, направлених на усунення виявлених порушень, свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що прокурором при зверненні до суду було виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо доведення факту усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого органу щодо нездійснення захисту інтересів держави та повідомлено Дніпровську міську раду про стверджуване порушення інтересів держави з наданням розумного строку для самостійного звернення до суду з позовом. Прокурором було надано належні та допустимі докази, невиконання Дніпровською міською радою та її уповноваженими органами своїх функції на захист інтересів держави у сфері комунальної власності.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплені в статті 327 ЦК України.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено право комунальної власності як право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Щодо суті

Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Стаття 316 ЦК України, регламентує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 321 ЦК України, встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді і управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства. Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Тлумачення ч. 5 ст. 12 ЦК України свідчить, що згідно з наведеною нормою добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про визнання такого правочину недійсним.

Добросовісність здійснення права завжди проявляється в поведінці особи - носія такого права, яка, знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, вжила доступні їй заходи для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2025 року у справі № 922/405/24 звернув увагу на те, що покупець як добросовісний набувач не звільняється від негативних наслідків, які можуть виникнути при укладенні правочину. Набувач із великим ступенем зацікавленості повинен оцінювати обставини укладення правочину.

Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна, а також враховувати висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону.

Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №233/4365/18.

За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Суд наголошує на тому, що 12.06.1997 набрав чинності Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який визначив право комунальної власності - як право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Стаття 26 Закону визначила повноваження сільських, селищних, міських рад у тому числі щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб`єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, визначення повноважень цих органів (служб).

Стаття 182 ЦК України у редакції з 2003 року передбачала обов`язкову реєстрацію право власності на нерухомі речі.

03.08.2004 набрав чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачалося право державної реєстрації прав на нерухоме майно територіальної громади за заявою органу, уповноваженого управляти комунальним майном (стаття 4). Стаття 4 визначала, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України територіальних громад, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: Право власності на будівлю, споруду, їх частину (квартиру, офісне приміщення тощо) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, якщо власники даної земельної ділянки та будівель, споруд, розташованих на ній, не поєднуються в одній особі.

Наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 (вже не чинна) було затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, згідно із п. 1.4. якої технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об`єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Отже з 2004 року існувало законодавче підґрунтя для технічної інвентаризації та реєстрації саме квартир, що перебували у комунальній власності, не будинків в цілому.

У даній справі підтверджено, що 27 листопада 1991 року рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 будинок АДРЕСА_2 до об`єктів комунальної власності.

Дотепер квартира не була нікому не передана у порядку приватизації і не зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою міста.

Отже, не дивлячись на те, що закон закріпив обов`язок щодо реєстрації права власності територіальних громад на нерухоме майно ще з 2003 року, до цього часу такий обов`язок міська рада не виконала.

Тому, говорячи про розумну обачність покупця, слід мати на увазі, що той мав законні сподівання розраховувати на те, що квартира, яка первинно була у комунальні власності буде зареєстрована за тривіальною громадою міста або ж передана у приватну власність із дотриманням прозорих законних процедур.

Як установлено у даній справі, майно не перебувало під обтяженням взагалі, що вказано в самому договорі та видно з матеріалів справи. ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на спірну квартиру та в подальшому продав її ОСОБА_2 , він був одноосібним власником. Потім було наступне відчуження за договором про задоволення вимог іпотекодержателя з ОСОБА_3 , що було підтверджено витягом із державного реєстру прав на нерухоме майно.

Верховий Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 910/20528/21 наголосив, що добросовісний набувач не може відповідати через порушення інших осіб, допущені в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст. 388 ЦК України, а отже втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною і покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Під час розгляду справи встановлено, що жодного остаточного рішення у кримінальному провадженні щодо притягнення до відповідальності винних осіб у підробленні свідоцтва про право власності на житло і внесення недостовірних даних до державних реєстрів не встановлено, вироків стосовно вчинення шахрайський дій щодо спірної квартири не ухвалено.

Отже, застосовуючи висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , який є кінцевим набувачем квартири, проявив достатню розумну обачність, покладаючись на дані з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не знав і не міг передбачити, що первинний документ про приватизацію виявиться підробленим, а тому вважає його добросовісним набувачем.

Відповідно до статті 17 Закону Украйни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) (справа про виділення земельної ділянки) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суди під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, повинні неухильно дотримуватися положень ЗК України щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, щодо захисту права власності.

Перекладати тягар відповідальності на фізичних осіб, які обґрунтовано сподівалися на правомірність дій органу місцевого самоврядування, не відповідає засадам, закріпленим, як у Конституції України, так і в міжнародних актах з прав людини та прецедентній практиці ЄСПЛ, та тягне можливість зловживання своїми правами як органами державної влади та місцевого самоврядування, так і органами прокуратури, які вибірково звертаються з позовами до конкретних осіб, залишаючи поза увагою інших осіб, які у такий же спосіб, у той же час набули права власності на аналогічні земельні ділянки.

Крім того, при розгляді справ, стороною яких є фізичні особи та органи влади чи місцевого самоврядування, на захист прав яких виступає прокурор, який хоч і обґрунтовує своє звернення захистом прав держави чи певної спільноти, але фактичне розпорядження спірними матеріальними благами в кінцевому результаті отримують саме певні органи державної влади чи місцевого самоврядування, суд повинен забезпечити принцип рівності прав учасників. Таким забезпеченням і є вирішення питання щодо способу захисту як прав громади в особі ради, так і прав громадян, у яких фактично безоплатно вилучається майно для суспільних потреб, хоч порядок такого вилучення передбачений законом і провадиться на компенсаторній, сплатній основі.

Тому суд вважає, що відібрання квартири у відповідача є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст.390ЦК України доповнено ч. 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту» «У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Відповідно до положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У позові прокурор посилався на ч. 1 статті 388 ЦК України.

Після закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті прокурором було подано пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України в якому вже прокурор наполягав на тому, що відповідач є недобросовісним набувачем, не проявив обачність, а тому квартира підлягає витребуванню від нього як від недобросовісного набувача. Разом із тим, прокурор не змінював фактичні підстави позову у порядку, встановленому чинним процесуальним законодавством.

Суд наголошує, що ці підстави є різними.

Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), тобто коли набувач є недобросовісним. Тоді як стаття 388 ЦК України регулює право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Верховний Суд неодноразово наголошував, добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний же набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

Для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання правомірних приватно-правових засобів (зокрема, зміна цільового призначення, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову. Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19).

За встановленими у даній справі обставинами спірна квартира перебувала у власності територіальної громади. Відповідач не знав та не міг знати, що відчужувана йому квартира набута первісним приватним відчужувачем протиправно, на момент укладення договору купівлі - продажу квартири право власності на спірну квартиру було зареєстроване за відчужувачем, заборон на відчуження не було, відповідач не набував її безоплатно, а тому суд кваліфікує дії відповідача з набуття майна як добросовісні.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, який набрав чинності 09 квітня 2025року цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його публікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

З системного аналізу норм даного закону і його прикінцевих, і перехідних положень можна дійти висновку, що якщо положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, тобто норми ст. 390 ЦК України.

Тому суд відхиляє доводи прокурора у судовому засіданні про те, що відповідач є недобросовісним набувачем та констатує, що останній є добросовісним набувачем, що перевірено судом та зазначав прокурор у позові, а отже на нього розповсюджуватися норми закону компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування як добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Разом із тим, на час переходу суд до стадії ухвалення судового рішення ані прокурор ані позивачем не вирішене питання про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки суд зазначає наступне

Прокурор посилається на те, що квартира не може бути предметом іпотеки в силу приписів статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки набута протиправно і не належить відповідачу. На думку прокурора договір іпотеки є недійсним в силу приписів статі 215 ЦК України, хоч прокурором і не надав кваліфікація недійсності правочину за відповідною частиною статті 203 ЦК України, а отже оскільки в задоволенні позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено, відповідач залишається власником спірного майна, а тому похідна вимога про визнання іпотеки недійсною, яка ґрунтується на доводах про неналежність предмету іпотеки на праві власності відповідачу суперечить дійним обставинам справи. Правовідносини, що випливають із договору іпотеки не порушують права власності територіальної громади на спірне майно. Тому у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляд сплаченого судового збору з відповідачів не стягуються.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання недійним договору іпотеки залишити без задоволення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2025 року

Суддя С.О. Демидова