ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/857/25 Номер провадження 22-ц/814/3682/25Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Плеханов Ігор Олександрович, на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року (повний текст рішення складено 30 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності щодо неприпинення права користування земельною ділянкою та визнання припиненим зобов`язання -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності щодо неприпинення права користування земельною ділянкою та визнання припиненим зобов`язання.

Позов обґрунтовано тим, що 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 придбав нерухоме майно - склад будівельних матеріалів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 431,5 кв.м на земельній ділянці комунальної власності площею 0,4947 га, кадастровий номер :50:008:0002. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченком В.А. Запис в реєстрі № 4200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48.

Позивач вказує, що 17 листопада 2021 року між ним та Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,4947 га, кадастровий номер :50:008:0002 строком на 10 років, державна реєстрація якого проведена 09 грудня 2021 року.

20 січня 2023 року позивач передав до статутного капіталу ТОВ «Веселка-Полтава» нерухоме майно: склад будівельних матеріалів (складові частини об`єкта нерухомого майна - адміністративну будівлю площею 431,5 кв.м., склад, огорожу, відмостку), розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації 20 січня 2023 року.

З огляду на зазначену обставину, позивач припинив право користування вказаною земельною ділянкою у зв`язку з переходом права власності на неруховий об`єкт, що на ній розташований. Вказує, що позивач не є землекористувачем, не є суб`єктом плати за землю, про що відповідним листом від 24 січня 2023 року позивач повідомив відповідача. Разом з тим, Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області, отримавши вказаний лист, не розірвала та не припинила договірні відносини із позивачем в частині оренди вищевказаної земельної ділянки, тому позивач прохає суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та визнати припиненими з 20 січня 2023 року зобов`язання між позивачем та відповідачем за договором оренди землі від 17 листопада 2021 року щодо строкового платного користування земельною ділянкою не сільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності щодо неприпинення права користування земельною ділянкою та визнання припиненим зобов`язання, задоволено частково.

Визнано договір оренди землі площею 0,4947 га, кадастровий номер :50:008:0002, укладений між ОСОБА_1 та Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області 17 листопада 2021 року, державна реєстрація якого проведена 09 грудня 2021 року, припиненим.

У іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Позивачем наголошено, що з часу набуття ТОВ «Веселка-Полтава», а саме з 20 січня 2023 року, права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в, до останнього, згідно статті 377 ЦК України, одночасно перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, тому позивач з 20 січня 2023 року позбавився права та можливості користуватися вказаною земельною ділянкою через обставини, за які він не відповідає з незалежних від нього причин.

Крім того, вимога визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприпинення права користування земельною ділянкою, у зв`язку із переходом права власності на нерухоме майно до іншої особи, заявлена в межах спору, який є спором про право цивільне, а тому може бути предметом розгляду в суді загальної юрисдикції.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набув у власність майно - склад будівельних матеріалів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 431,5 кв.м на земельній ділянці комунальної власності площею 0,4947 га, кадастровий номер :50:008:0002. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченком В.А. Запис в реєстрі № 4200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48.

17 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,4947 га, кадастровий номер :50:008:0002 строком на 10 років, державна реєстрація якого проведена 09 грудня 2021 року.

20 січня 2023 року на підставі акту прийому-передачі позивач передав до статутного капіталу ТОВ «Веселка-Полтава» нерухоме майно: склад будівельних матеріалів (складові частини об`єкта нерухомого майна - адміністративну будівлю площею 431,5 кв.м, склад, огорожу, відмостку), розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації 20 січня 2023 року.

24 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав лист на адресу Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про розірвання договору оренди землі на підставі зміни власника нерухомого майна, що знаходиться на цій земельній ділянці.

З матеріалів справи вбачається, що Хорольською міською радою Лубенського району не приймалося рішення про припинення договору оренди.

Позиція суду апеляційної інстанції

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній, регулюються, зокрема статтею 120 ЗК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з частиною четвертою якої передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

За положеннями статті 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Одночасно, згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Отже, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Відтак, після відчуження об`єктів нерухомості позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.

Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладена в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/3655/17, від 07 листопада 2018 року у справі №910/20774/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 914/393/19 у подібних правовідносинах.

При цьому Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 914/393/19 наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

У той же час, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання припиненим договору оренди землі з моменту переходу права власності на нерухомість до нового власника, посилаючись при цьому на вищенаведені положення законодавства, які прямо передбачають припинення таких правовідносин по факту відчуження майна.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способу захисту у формі визнання договору припиненим цивільне законодавство не передбачає, а встановлює в якості такого способу можливість зміни або припинення правовідношення судом (а не визнання судом відсутнім права, як помилково вважає позивач), який зокрема може бути реалізований шляхом розірвання договору в судовому порядку, що має інший правовий зміст.

Суд апеляційної інстанції звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17.

Колегія суддів враховує, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

У той же час застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Заявлений же у даній справі позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (припинення договору в силу закону) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача, яке вже захищено законом.

Вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, який порушує провадження у справі за позовом, в основі якого правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця, зокрема на одержання орендної плати, однак такі доводи можуть розглядатися цивільним судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право, зокрема за позовом відповідача про стягнення з позивача заборгованості з орендної плати.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20 зазначено, що «рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватноправова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства». Касаційний суд зауважує, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки правом на апеляційне оскарження рішення місцевого суду скористався лише позивач та беручи до уваги принцип заборони повороту до гіршого, то колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Плеханов І.О., слід залишити без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року без змін.

Щодо судових витрат у частині судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Плеханов Ігор Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко