Справа № 645/2025/24
Провадження № 2-п/645/62/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Костіної І.Г.,

за участю секретаря судових засідань Бугай К.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа за зазначеним позовом.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 р. позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут заборгованості за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 13646 грн. 16 коп. (тринадцять тисяч шістсот сорок шість гривень шістнадцять копійок) за період з 30.09.2023 року по 31.03.2024 року. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 3028,00 грн. судові витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 року, з 25 квітня 2025 року Фрунзенський районний суд м. Харкова змінює свою назву на Немишлянський районний суд міста Харкова. Зміна назви суду не змінює юридичної адреси, підсудності та структури суду.

11.11.2025 р. до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач не отримувала ані від ПАТ «Харківенергозбут», ані від АТ «Харківобленерго» (попереднього постачальника) будь-яких рахунків, в яких мають містити інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, як це передбачено п. 5.10 Договору, а тому не мала можливості за вищевказаних обставин надати свої заперечення щодо розрахункових даних, вимагати проведення звіряння розрахункових даних, а також надати докази здійснення оплати за електроенергію. Крім того, не підписувала заяву приєднання до Договору, який розміщений на сайті ПАТ «Харківенергозбут», будь-які комерційні пропозицій також не погоджувала. Зі змісту судового рішення також не вбачається, що ПАТ «Харківенергозбут» надавалися до суду докази направлення на її адресу рахунків на оплату, а також докази початку постачання електроенергії, яка має співпадати із підписаною заявою- приєднання, як це передбачено п. 3.4 Договору. Крім того, з тексту судового рішення також не вбачається, що позивачем було надано до суду договір між Споживачем та оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, який є обов`язковою умовою для постачання електричної енергії, що передбачено п. 2.2 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеного на сайті ПрАТ «Харківенергозбут» для публічного доступу. Також, зазначає, що не отримувала від суду та від позивача копії позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим не мала можливості скористатися правничою допомогою адвоката та надати докази в обґрунтування своїх заперечень, у тому числі розрахункам позивача.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року та поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Від представника ПАТ «Харківенергозбут» Желізняк А.С., 18.11.2025 року, надійшла заява, в якій представник просить відмовити у задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначила, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Окрім того, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачає його укладення з використанням інформаційно комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, та акцептування пропозиції офертанта шляхом вчинення виключно конклюдентних дій, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з 13.10.2006 розмір частки 1/1. згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: р№4056, виданий: 10.10.2006. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Індивідуальний споживач» - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Тобто, власник квартири є індивідуальним споживачем комунальної послуги. Опираючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою надання послуг постачання електричної енергії вона, відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальним споживачем. Отже, сам факт володіння нерухомим майном зумовлює обов`язок власника забезпечувати його належне утримання та оплачувати комунальні послуги, що надаються. Відсутність переоформлення особового рахунку або несвоєчасне укладення індивідуального договору не звільняє власника від обов`язку з оплати спожитих послуг. Не отримання відповідачем рахунків за спожиту електричну енергію не звільняє споживача від обов`язку сплачувати надані житлово - комунальні послуги. У зв`язку з обов`язком власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, враховуючи, що відповідачем не оскаржуються фактичні обсяги спожитої електроенергії, що свідчить про обізнаність відповідача про наявну заборгованість за спожиту електричну енергію за вказаною адресою. Вважає що у разі неотримання рахунків за спожиту електричну енергію відповідач повинен був звернутися до відповідних структурних підрозділів електропостачальника для отримання платіжних документів (рахунків) за спожиту електричну енергію.

У судове засідання сторони не з`явились, про розгляд заяви були повідомлені у визначеному законом порядку.

Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року по справі № 645/2025/24. Скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року по справі № 645/2025/24 і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Згідно з ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, перевіривши доводи заяви про перегляд заочного рішення та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Щодо клопотання про поновлення строків для подання заяви про перегляд заочного рішення, то згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву.

Статтею 283 ЦПК України визначено, що відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу, зокрема рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року не отримувала, що підтверджується поштовим конвертам, який повернувся до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання». Тобто, матеріали справи не містять інформації про отримання відповідачем судового рішення, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

ВП ВС у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження №14-25цс24) сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 15 ЦК України та положень статей 2, 4, 10, 284 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та свобод, у тому числі шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення, в зв`язку із чим суд вважає необхідним задовольнити клопотання про поновлення строку для звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування заочного рішення, суд приходить до таких висновків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування заочного рішення, суд доходить таких висновків.

У відповідності до п. 2 ч. 3ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути єдиною підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, повністю протилежного ухваленому рішенню, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідач, обґрунтовуючи вимоги про перегляд заочного рішення зазначає, що не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, оскільки з моменту військової агресії російської федерації була вимушена з червня 2022 року тимчасово виїжджати за межі України, де з січня 2025 року перебуває по теперішній час.

Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємця, за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому порядку.

Ухвалою суду від 13.06.2024 провадження у справі № 645/2025/24 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу направлено копію позову з додатками та судову повістку за адресою зазначеною в позові, а саме: АДРЕСА_1 , тобто за адресою знаходження майна.

У судові засідання призначені на 24.07.2024, 29.08.2024 відповідач не з`явилася, внаслідок чого суд дійшов висновку, що здійснив належне повідомлення учасників справи та 03.12.2024, в зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого відповідача, ухвалив заочне рішення.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, поштова кореспонденція, направлялася відповідачу за адресою майна, проте відповідачем не отримувалась та конверти поверталися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою»

Відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховий Суд у постанові від 13 травня 2024 року у справі №755/4829/23, дійшов висновку про правильність зробленого судом висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Вказана позиція узгоджується висновком Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року в справі № 755/17944/18.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, судом вжито всіх можливих заходів з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач у справі в порядку ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Так, стосовно посилань відповідача на те, що вона не підписувала заяву приєднання до Договору, який розміщений на сайті ПАТ «Харківенергозбут» та не проживала за вказаною адресою з червня 2022 року, суд зазначає, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачає його укладення з використанням інформаційно комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, та акцептування пропозиції офертанта шляхом вчинення виключно конклюдентних дій.

ВСУ у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, від 20 листопада 2024 у справі № 463/6799/18 неодноразово доходив висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Такого документального підтвердження позивачу для здійснення перерахунку заборгованості відповідачем надано не було.

Таким чином, відповідач відповідно до вимог ч. 1ст. 288 ЦПК України не надала жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи і не був врахований судом під час ухвалення рішення від 03.12.2024 року і може привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково.

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи в сукупності подані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не надано підтвердження поважності неявки в судове засідання та не надано підтвердження того, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

З урахуванням наявності одночасного існування умов, наведених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та за відсутності одночасного існування умов, наведених у ч. 1 ст. 288 ЦПК України, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача та скасування заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року у справі № 645/2025/24.

Інші доводи та заперечення сторони відповідача означених висновків суду не спростовують.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви п/ро перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 287, 288, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текс ухвали складений 26.11.2025.

Суддя І.Г.Костіна