КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7858/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року в складі судді Слободянюк А.В.,

встановив:

20.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на її користь 17 000 грн в порядку статті 1212 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.12.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Старшого інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченка В. О. встановлено, що ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу DAF ХF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 6.8 % (0,783 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь - 11,5 тон. Оскільки відповідальність за таке порушення передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відповідач у постанові серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року постановив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.

У вказаній постанові зазначено, що згідно із частиною другою статті 308 КУпАП, в разі несплати позивачем штрафу в строк, встановлений ч. 2 ст. 3002 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 17 000 грн.

16.03.2023 державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, арештовані рахунки позивача в банківських установах, накладений арешт на транспортні засоби позивача тощо.

24.05.2023, з метою розблокування діяльності, вона сплатила 18 904,91 грн на рахунок третьої особи, в тому числі 17 000 грн - перерахування коштів згідно з постановою від 15.12.2022 року серії АА №00002845 та у зв`язку з фактичним виконанням вимог виконавчого документу в повному обсязі.

25.05.2023 виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до платіжної інструкції №3002 від 25.05.2023 третьою особою сума 17 000 грн була перерахована на рахунок ГУК у Дніпропетровській області.

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 23 червня 2023 року у справі №332/1962/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, визнано протиправною та скасовано постанову серії АА №00002845 від 15 грудня 2022 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки підстава знаходження грошових коштів в державному бюджеті України відпала, просила суд стягнути на підставі статті 1212 ЦК України суму в розмірі 17 000 грн як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти у розмірі 17 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

06.02.2025 Державна служба України з безпеки на транспорті в особі представника Людмили Сусло подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також, в апеляційній скарзі скаржник просить розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю особи, яка діє від імені та в інтересах відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем були надані оригінали чеків Укрпошти на підтвердження направлення відзиву на позовну заяву позивачу та третій особі, що є належними доказами на підтвердження вказаної обставини. Не прийнявши до уваги відзив позивача, суд грубо порушив основні положення цивільного процесуального законодавства України.

Щодо неправильного застосування судом норм матеріального права зазначила, що до правовідносин сторін підлягає застосуванню Порядок повернення (перерахування) кошті, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевого бюджету України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 ( далі - Порядок №787).

Стягнення на користь позивача суми сплаченого нею до Державного бюджету України штрафу на підставі статті 1212 ЦК України суперечить приписам бюджетного законодавства, оскільки в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі статті 1212 ЦК України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою.

Вважає, що правовідносини щодо повернення з Державного бюджету України суми сплаченого адміністративного штрафу існують між позивачем (платником) та Гуляйпільським відділом державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а не Укртрансбезпекою. Проте в цих правовідносинах відсутній правовий спір щодо повернення з Державного бюджету України сплаченої позивачем суми штрафу, оскільки позивач, як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин справи та пояснень позивача, не звертався до органу виконавчої служби із заявою про повернення цих коштів.

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, доведено протиправність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, відповідно була відсутньою і підстава для оплати такого штрафу.

Події, що передували зверненню позивача з позовом у цій справі, стали наслідком протиправного (помилкового) винесення Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача.

Отже, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, сплата позивачем до Державного бюджету України штрафу є помилкою, а тому його повернення з Державного бюджету України має відбуватися відповідно до присів частини другої статті 45 БК України та пунктів 3,5 Порядку № 787.

Також зазначає, що кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Рішення суду про стягнення з Державного бюджету України безпідставно утриманих коштів у розмірі 17 000 грн суперечить правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у справах № 910/5880/21 та № 910/23967/16.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Так, враховуючи, що ціна позову у цій справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у апеляційній скарзі чітко та зрозуміло викладена позиція скаржника щодо оскаржуваного рішення суду, а також, що скаржником не зазначено, які обставини і у зв`язку з чим потребують роз`ясненню сторонами саме в судовому засіданні, колегія суддів не вбачає за необхідне проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд враховує, що докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиція скаржника викладена письмово згідно із п.5 ч.2 ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченка В. О., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

У постанові зазначено, що відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк, встановлений ч. 3 ст. 3002 КУпАП, стягується штраф у подвійному розмірі 17 000 грн.

16.03.2023 державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71306762.

24.05.2023 ОСОБА_1 сплатила 18 904 грн 91 коп.

Відповідно до платіжної інструкції №3003 від 25 травня 2023 року, на користь держави Україна згідно постанові серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року перераховано суму штрафу в розмірі 17 000 грн.

25.05.2023 державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко О. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71306762 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 23 червня 2023 року (справа № 332/1962/23), залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання /перебування на території України, Серії АА № 00002845 від 15.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після визнання протиправною та скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку №787.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя статті 1212 ЦК України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави).

За обставинами вказаної справи у зв`язку з накладенням на позивача штрафу, 16.03.2023 державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко О.В. відкрито виконавче провадження № 71306762 з примусового виконання постанови серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті в сумі 17 000,00 грн.

Постановою ВП № 71306762 від 16 березня 2023 року вказаного вище державного виконавця закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті.

Однак, рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 23 червня 2023 року у справі № 332/1962/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, визнано протиправною та скасовано постанову серії АА № 00002845 від 15 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набрала законної сили у день її прийняття - 09 листопада 2023 року.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (підпункт 3 пункту 4 Положення).

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (абзац другий пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта, є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням.

Вирішуючи подібний за фактичними обставинами спір, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зазначила, що суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили (абзац перший пункту 5 розділу І Порядку №787 у редакції, чинній на час звернення до суду).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала -була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок № 787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

У цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 489/6624/15-ц, за змістом якого повернення цих коштів має відбуватися тільки згідно з Порядком № 787, тобто у позасудовому порядку.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 17 000,00 грн у зв`язку з виконанням актів, які згодом були визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, на підставі статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що не прийнявши до уваги відзив позивача, суд першої інстанції грубо порушив основні положення цивільного процесуального законодавства України є необґрунтованими.

Частинами 4, 5 статті 178 ЦПК України визначено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Надання до відзиву на позовну заяву квитанцій АТ "Укрпошта" про направлення рекомендованих листів іншим учасникам справи, за відсутності опису вкладень, не є достатніми доказами на підтвердження вказаної обставини.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук