Справа № 375/1624/25
Провадження № 2/375/832/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року адвокат Ушакевич М.П., яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал»), звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості..

В обґрунтування позову вказувало про те, що 14 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № M01.232.42956, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у сумі 82 097 грн на 36 місяців, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відповідач своїх зобов`язань за укладеним кредитним договорів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 грудня 2023 року у нього виникла заборгованість у розмірі 82 379,60 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 13 948,43 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 7 597,41 грн; заборгованість з оплати за обслуговування кредиту 60 833,76 грн.

19 грудня 2023 року ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (далі ТОВ «Оптіма Факторинг») укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право вимоги за кредитним договором № M01.232.42956 від 14 лютого 2017 року.

22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вказаним кредитним договором.

Вважаючи себе кредитором за кредитним договором № M01.232.42956 від 14 лютого 2017 року, боржником за яким є відповідач, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 :

заборгованість за цим договором в сумі 82 379,60 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 13 948,43 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 7 597,41 грн; заборгованість з оплати за обслуговування кредиту 60 833,76 грн;

3 028 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору;

7 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 1 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на позову заяву, в якому заперечував проти задоволення позову та зазначив, у нього відсутня заборгованість за кредитним договором № M01.232.42956 від 14 лютого 2017 року, оскільки за змістом виписки за його рахунком в період з 14 березня 2017 року до 15 жовтня 2019 року він сплатив на погашення тіла кредиту та процентів за його користування 140 007,19 грн. Тому вважав відсутніми підстави для стягнення з нього вказаних складових боргу.

Також зазначив про необґрунтованість вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказує, що позивач не надав розрахунку комісії із зазначенням підстав та періодів її нарахування.

Також заявник вказує про невідповідність розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям співмірності та розумності, тому просив зменшити їх розмірі до 600 грн.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 14 лютого 2017 року АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № M01.232.42956, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у сумі 82 097 грн на 36 місяців, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього договору

За змістом пункту 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 16,99% річних.

За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором (пункт 1.4 договору).

В пункті 6 договору сторони погодили графік щомісячних платежів, в якому зазначено розміри щомісячного внесення тіла кредиту, процентів за його користування та комісія. Загальна сума щомісячного платежу (який включає тіло, проценти та комісію), позичальник мав сплачувати в період з 14 березня 2017 року до 14 лютого 2020 року (36 платежів) складав 4 486,41 грн (крім останнього). За змістом графіку сторони погодили, що розміри складових з тіла кредиту та процентів кожного місяця змінювався, а розмір комісії є фіксованим і складає 1 559,84 грн.

Зі змісту ордеру-розпорядження № 1 в якому міститься підпис відповідача суд встановив, що відповідач 14 лютого 2017 року отримав кредит у розмірі 79 705,83 грн.

19 грудня 2023 року ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (далі ТОВ «Оптіма Факторинг») укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право вимоги за кредитним договором № M01.232.42956 від 14 лютого 2017 року.

22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» та укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до виписки за рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) відповідач щомісячно вносив платежі на погашення кредитної заборгованості; всього за період з 14 березня 2017 року до 15 жовтня 2019 року вніс 140 007,19 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.

Щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша

статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи дока0зів).

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшов висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

У справі, яка розглядається, договір № M01.232.42956 сторони уклали 14 лютого 2017 року, тобто до набрання чинності (10 червня 2017 року) Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

У постанові від 31 липня 2025 року у справі № 199/441/21 (провадження № 61-9002св23) Верховний Суд вказав, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору (29 березня 2017 року), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Суд встановив, що в пункті 1.4 кредитного договору № M01.232.42956 передбачено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Проте, положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.

Враховуючи викладене пункт 1.4 кредитного договору, яким встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з оплати за обслуговування кредиту у розмірі 60 833,76 грн.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними

у подібних правовідносинах у постанові від 31 липня 2025 року у справі № 199/441/21 (провадження № 61-9002св23).

Враховуючи висновок суду про нікчемність умови кредитного договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, суд відхиляє доводи відзиву про відсутність підстав для нарахування комісії на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно

до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, п`ята-шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У справі, яка розглядається, судом встановлено факт укладення АТ «Ідея Банк» кредитного договору, погодження сторонами процентної ставки за користування кредитом в розмірі 16,99% річних і строку її дії, факт отримання відповідачем кредиту 79 705,83 грн. Такі обставини сторони не заперечують.

Зі змісту погодженого сторонами в пункті 6 договору графіку щомісячних платежів ОСОБА_1 зобов`язався сплатити банку за договором 161 422,61 грн (4 486,41 грн *35 місяців + 4 398,26 грн за останній місяць). Вказана сума включає комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 56 154,24 грн (1 559,84 грн * 36 місяців).

Враховуючи нікчемність з дати укладення договору його умови про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості у банка було відсутнє право нараховувати таку комісію, тому загальний розмір кредиту, який ОСОБА_1 мав сплатити первісному кредитору становить 105 268,37 грн (161 422,61 грн - 56 154,24 грн).

Відповідно до виписки за рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) відповідач щомісячно вносив платежі на погашення кредитної заборгованості; всього за період з 14 березня 2017 року до 15 жовтня 2019 року сплатив банку 140 007,19 грн.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (див. пункти 73, 75 постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 523/7796/19 (провадження № 61-5873св24).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15 (провадження № 61-517св18) кредитор зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Дослідивши подані сторонами докази і надавши оцінку умовам укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості за тілом кредиту та процентами у зв`язку з їх поверненням банку знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 13 948,43 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 7 597,41 грн.

Тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення суду складено 26 листопада 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (місцезнаходження: 04071, місто Київ, вулиця Набережно Лугова, 8, ).

Відповідач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Марина СМИК