Номер провадження: 22-ц/813/7098/25
Справа № 521/5748/25
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов Ігор Миколайович на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Леонова О.С., повний текст рішення складений 24 липня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 :

- тіло боргу за аліментами у розмірі 228 630 грн.;

- інфляційні нарахування у розмірі 70 009,79 грн.;

- три проценти річних від простроченої суми у розмірі 18 600,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.10.2019 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір, згідно з яким відповідач зобов`язався сплачувати аліменти у твердій грошовій формі: 2500 грн. щомісяця з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року, та 5000 грн. з 01.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визначений порядок сплати: не пізніше 20-го числа кожного місяця за наступний місяць, шляхом перерахування на вказаний рахунок позивача.

Позивач зазначав, що відповідач здійснював платежі на рахунок у період з 04.11.2019 року по 28.02.2025 року, але не в повному обсязі та з простроченням.

Наявність заборгованості за аліментами, інфляційні нарахування та 3% річних станом на 26.03.2025 року складають загальний розмір заборгованості відповідача - 317 239,99 грн.

Вказана сума включає: тіло боргу - 228 630 грн., інфляційні нарахування - 70 009,79 грн., 3% річних від простроченої суми - 18 600,20 грн.

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 тіло боргу за аліментами у розмірі 228 630 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 інфляційні нарахування у розмірі 70 009 грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 18 600 грн. 20 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов І.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором, а не про стягнення аліментів.

Також суд не взяв до уваги, що позивач не звільнений від сплати судового збору, оскільки пільги по сплаті судового збору про стягнення заборгованості за договором у діючому законодавстві відсутні.

Також апелянт вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги умови укладеного між сторонами договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник за довіреністю Загородній А.І. просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Ульянова І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , адвоката Загороднього А.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 16 вересня 2011 року по 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2016 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у справі № 521/14179/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Рішення набрало законної сили 09 грудня 2019 року.

25 жовтня 2019 року сторонами був укладений Договір про місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з нею та сплату аліментів (далі Договір), який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. та зареєстрований у реєстрі за № 4067.

Відповідно до умов Договору, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти у твердій грошовій формі:

- 2 500 грн. щомісяця у період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року;

- 5 000 грн. щомісяця у період з 01 травня 2020 року до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Договором передбачено, що відповідач зобов`язується сплачувати аліменти не пізніше 20-го числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на рахунок позивача в АТ КБ «ПриватБанк» за реквізитами IBAN: НОМЕР_2 .

У період з 04 листопада 2019 року по 28 лютого 2025 року відповідачем здійснювались платежі на вказаний рахунок. Загальна сума здійснених платежів становить 83 870 грн. 00 коп. Водночас, згідно з умовами Договору, відповідач мав сплатити значно більшу суму.

Розмір заборгованості відповідача за аліментами станом на 26 березня 2025 року (або 28.02.2025 року, згідно з розрахунком) складає 314 739 грн. 99 коп., яка включає:

- тіло боргу за аліментами у розмірі 228 630 грн., згідно з позовом;

- інфляційні нарахування у розмірі 70 009 грн. 79 коп.;

- три проценти річних від простроченої суми у розмірі 18 600 грн. 20 коп.

Методика розрахунку: Розрахунок розміру заборгованості, включаючи інфляційні нарахування та 3% річних, здійснювався за методикою, викладеною у листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р та постановах Верховного Суду.

Пунктом 7 Договору передбачено, що за умови невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем умов Договору та виникнення заборгованості з вини Відповідача, останній несе відповідальність у порядку, передбаченому ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів на дитину за кожен день прострочення зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї/осіб на утриманні не має.

Доказів того, що заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача, а також, що відповідач вживав усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів до суду надано не було.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив ізобґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення, частка заробітку (доходу) матері, батька, що стягується як аліменти на дитину, визначається судом.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ч. 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та їхнє окреме проживання не звільняє від обов`язку утримання дитини.

Судом вірно встановлено, що сторони скористалися своїм правом, передбаченим статтею 189 СК України, та уклали нотаріально посвідчений Договір про місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з нею та сплату аліментів від 25.10.2019 року. Цей Договір є належним та допустимим доказом, що встановлює розмір та порядок сплати аліментів у твердій грошовій сумі.

Також судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 , взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти у твердій грошовій формі: 2 500 грн. щомісяця у період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року та 5 000 грн. щомісяця з 01.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

З виписки із рахунку позивача та розрахункової таблиці вбачається, що відповідачем у період з 04.11.2019 року по 28.02.2025 року були здійснені платежі на загальну суму 83 870 грн.

Висновки суду про те, що згідно з умовами Договору, загальна сума, що підлягала сплаті за цей період, є значно вищою, та що відповідач, будучи обізнаним про свої зобов`язання, їх належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість відповідають встановленим обставинам справи.

Судом вірно зазначено, що сума заборгованості включає тіло боргу у розмірі 228 630 грн., з урахуванням чого суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування положення статті 625 ЦК України, яка визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ця норма поширюється на всі види грошових зобов`язань, включно із заборгованістю за аліментами, незалежно від підстав їх виникнення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу. Їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від сплати неустойки (пені), оскільки мають різну правову природу.

Також суд на законних підставах звернув увагу, що пункт 7 Договору прямо передбачає відповідальність відповідача у вигляді сплати пені в розмірі 3% від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення зобов`язання. Це підтверджує договірну основу для застосування цієї санкції.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано взяв до уваги, як належний доказ, наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки він виконаний за методикою, яка відповідає «Рекомендаціям щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. та правовій практиці Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, який не звільнений від обов`язку її сплати.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов І.М. про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором, а не про стягнення аліментів, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки між сторонами був укладений Договір про місце проживання дитини, встановлення порядку спілкування з нею та сплату аліментів, який був нотаріально посвідчений, тобто є формою реалізації аліментних зобов`язань.

Доводи про те, що суд не взяв до уваги, що позивач не звільнений від сплати судового збору, оскільки пільги по сплаті судового збору про стягнення заборгованості за договором у діючому законодавстві відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказана справа за своєю суттю є справою про стягнення аліментів, що дає позивачу право на звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ульянов Ігор Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда