Справа № 308/1200/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Мурги С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

22 січня 2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій», в якій просила:

1. Стягнути з ОСББ «По Кошицькій» на її користь 169095,90 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 25262,52 грн. компенсації за невикористані відпустки. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнутої компенсації нарахована без утримання податкових та інших обов`язкових платежів.

2. Зобов`язати ОСББ «По Кошицькій» надіслати позивачці наказ про звільнення.

Позов мотивований тим, що 14.05.2016 позивачку було обрано головою правління ОСББ «По Кошицькій». Зазначає, що 06 липня 2016 на прохання забудовників та власників найбільшої кількості квартир в будинку, особисто нею зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» і з того часу позивачка перебуває у трудових відносинах з ОСББ «По Кошицькій».

З 12 листопада 2019 по 16 березня 2020 позивачка офіційно перебувала в декретній відпустці.

Зазначає, що під час декретної відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, головою правління було незаконно обрано ОСОБА_2 .

По завершенню декретної відпустки 16.03.2020 ОСОБА_1 до роботи не допущено. Незаконно обраний ОСОБА_2 повідомив, що її повноваження припинено, та звільнено під час перебування в декретній відпустці.

Вказує, що за її скаргою до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, наказом Міністра юстиції України від №1995/ 5 від 16 червня 2020 р. подану скаргу задоволено, незаконну реєстрацію Осадчука А.В. головою правління ОСББ «По Кошицькій» скасовано.

В подальшому, повторно 11 вересня 2020 головою правління ОСББ «По Кошицькій» було зареєстровано ОСОБА_2 , згідно реєстраційного запису №005009796, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи.

Як вбачається з відомості про сплату ЄСВ юридичною особою ОСББ «По Кошицькій» заробітна плата виплачувалась ОСББ «По Кошицькій» в розмірі близько 18 тис.грн. зі сплатою ЄСВ щомісяця понад чотири тисячі гривень.

Стверджує, що наказу про звільнення не отримала по теперішній час, що є грубим порушенням її трудових прав.

Згідно листа Пенсійного фонду України №2800-060-202-8/65106 від 24.10.2024 відповідно до поданої звітності зазначеним у поданому нею запиті страхувальником (ОСББ «По Кошицькій») відомості про її звільнення не подавалися.

З вересня 2020 головою правління зареєстровано ОСОБА_2 попри те, що звільнення жінок з дітьми до трьох років прямо заборонено законом і є істотним, грубим порушенням трудових прав працівника. Наказ про звільнення позивачці не наданий. Відомості про її звільнення ОСББ «По Кошицькій» до ПФУ не подані. Розрахунок не проведений, середній заробіток за час вимушеного прогулу не виплачений.

Враховуючи вище викладене вважає, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій», заборгувало ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 16 березня 2020 по теперішній час, по день видачі наказу про звільнення.

Крім того вважає, що ОСББ «По Кошицькій» зобов`язане виплатити позивачці компенсації за щорічні відпустки (24 днів на рік) і відпустки як працівниці, яка має двоє і більше дітей (10 днів на рік).

Враховуючи все вищенаведене, позивачка звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, в якому просить зобов`язати ОСББ «По Кошицькій» видати позивачці наказ про звільнення та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь період перебування у трудових відносинах, починаючи з не допуску її до роботи після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з 16.03.2020 р. по теперішній час, згідно ст.115, 116, 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 24.01.2025 позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28.01.2025 вказані в ухвалі недоліки було усунуто.

28.01.2025 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано від адвокатського об`єднання «Статус» довідку про суми нарахованої та виплаченої ОСОБА_3 заробітної плати за 2023-2024 роки.

10.02.2025 на адресу суду найшов відзив на позовну заяву від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій», в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю і залишити позовну заяву без задоволення.

В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача, голова ОСББ «По Кошицькій» Осадчук А.В. зазначив, що згідно з рішенням загальних зборів, протоколу № 1 від 14 травня 2016 року, відповідно до четвертого питання порядку денного, було встановлено, що всі члени правління, в т. ч. голова та ревізор здійснюють свої обов`язки на безоплатній основі.

Первинними документами, зокрема, для здійснення нарахування та виплати заробітної плати є табель обліку робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати, видаткові касові ордери та платіжні інструкції. Також на підставі цих документів відбувається сплата податків і подання відповідної податкової та фінансової звітності. Станом на 01.01.2025 ОСОБА_1 не було передано вище зазначених документів, тому відповідачу не відомо чи ці документи існують в природі, хоча робились відповідні запити щодо такої інформації.

З 2016 по 28.12.2019 Головою Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» було обрано ОСОБА_4 .

Протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "По Кошицькій" (далі ОСББ) 28.12.2019 р. обрано новий склад правління, головою обрано ОСОБА_2 .

Після обрання нового складу правління ОСББ, правлінням було проведено ревізію господарської та фінансової діяльності ОСББ за період головування ОСОБА_4 .

В результаті ревізії, було виявлено відсутність значної кількості документів, які могли б підтвердити використання ОСОБА_4 коштів на рахунках ОСББ.

З цього приводу 25.02.2020 ОСОБА_4 було відправлено вимогу про надання необхідних для діяльності ОСББ документів.

Враховуючи вище викладене, а також відсутність наказів про призначення та звільнення ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність трудових відносин між ОСББ «По Кошицькій» та ОСОБА_1 , а відповідно вважають, що вимоги позивача у позовній заяві є незаконними та безпідставними, що є підставою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю і залишити позовну заяву без задоволення.

23.05.2025 на адресу суду надійшли від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів, в якому, серед іншого, позивачка вказувала, що ОСОБА_2 повторно незаконно, рейдерськи заволодів ОСББ «По Кошицькій» і повноваження позивачки як голови ОСББ було припинено незаконно сторонніми особами.

26.06.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зокрема зазначив, що відповідно до статуту ОСББ в його редакції від 14.05.2016 (пункт 16) правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника. На виконання своїх повноважень голова правління, на той період ОСОБА_1 , розпоряджалася коштами ОСББ відповідно до затвердженого кошторису та рішень правління. Позивачка працювала довгий час на посаді голови правління ОСББ з 2016 по січень 2020 і не може надати суду документи щодо свого працевлаштування в ОСББ, а саме протокол загальних зборів ОСББ, протокол правління ОСББ, заяву про прийняття на роботу, наказ по особовому складу, штатний розпис, табелі робочого часу.

Зазначив, що чинне законодавство надає власнику (власникам, співвласника) господарюючого суб`єкта право самостійно визначити характер відносин між підприємством та його керівником. Підсумував, що фактично керівник, обраний із числа засновників, має право здійснювати керівництво (управління справами) підприємства без оплати праці. Таким чином, відносини, які виникають при виконанні фізичною особою (яка одночасно є директором юридичної особи) функцій директора підприємства без укладення трудового договору, є корпоративними, а отже, не має обов`язку укладати трудовий договір, нараховувати та виплачувати заробітну плату.

В судове засідання позивачка з`явилася, позов підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, позицію викладену у відзиві на позов підтримав, просив у задоволенні позову відмовити.

Після оголошеної перерви сторони в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності за наявними у матеріалах справи документами.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини другої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це конституційне право не може бути скасованим (частина друга статті 22 Конституції України).

В силу частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту третього частини першої статті 20 ГПК України, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із корпоративними відносинами. Ці відносини характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні останньою й інші правоможності, передбачені законом і статутом.

Такі ж висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справах №509/577/18, від 1 жовтня 2019 року у справі №910/7554/18, від 13 листопада 2019 року у справі №146/616/15-ц.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року N 2866-III.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Статтею 167 ГК України передбачено, що корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічні правові висновки неодноразово викладалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі N 509/577/18.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України.

Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Суд враховує, що Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року N 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року N 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Предметом спору у даній справі є:

1. стягнення з ОСББ «По Кошицькій» на користь позивачки 169095,90 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 25262,52 грн. компенсації за невикористані відпустки. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнутої компенсації нарахована без утримання податкових та інших обов`язкових платежів.

2. Зобов`язання ОСББ «По Кошицькій» надіслати позивачці наказ про звільнення.

Підставами позову, як зазначила позивачка, є її незаконне звільнення з посади голови правління ОСББ «По Кошицькій» та невиплата їй належних у зв`язку з цим коштів.

Отже, встановивши, що спір у цій справі пов`язаний з реалізацією загальними зборами ОСББ права на управління юридичною особою шляхом прийняття компетентним органом рішень про звільнення членів виконавчого органу, про обрання іншого складу органу управління, зокрема, голови правління, а предметом спору є поновлення прав позивачки, суд вбачаючи наявні ознаки корпоративності спору сторін у цій справі вважає, що такий спір повинен розглядатися судом господарської юрисдикції.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.09.2025 у справі №908/3018/24 (правовідносини в якій є подібними до правовідносин, що виникли у цій справі) зазначено:

«36. При цьому, суд касаційної інстанції враховує, що Верховний Суд ухвалою від 11.03.2025 справу №925/511/24 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №466/10073/22, щодо питання юрисдикції спору.

37. Верховний Суд в ухвалі від 11.03.2025 вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права (статей 4, 20 ГПК, ст.19 ЦПК), викладених Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.11.2024 у справі №466/10073/22, та передати з власної ініціативи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки однакове розуміння правильності визначення розмежування судової юрисдикції сприятиме розумній передбачуваності судових рішень, забезпечить реалізацію на практиці принципу правової визначеності, як для позивачів так і для судів та єдиному підходу у вирішенні правової проблеми визначення предметної юрисдикції у спорах між керівником або іншим членом виконавчого органу юридичної особи приватного права та такою юридичною особою щодо припинення повноважень (звільнення) керівника або іншого члена виконавчого органу юридичної особи приватного права.

38. В ухвалі від 04.06.2025 у справі №925/511/24 Велика Палата Верховного Суду повернула справу на розгляд відповідній колегії суддів, звернувши увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду сформувала загальний підхід до визначення юрисдикційності спорів з подібних правовідносин щодо припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу, відповідні висновки містять, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №448/362/22, від 06.09.2023 у справі №127/27466/20.

39. При цьому, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04.06.2025 у справі №925/511/24 наголосила, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

40. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14.06.2023 у справі №448/362/22, від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, розглянувши спори щодо припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу, дійшла висновків, що вони підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

41. Так, у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що:

"8.19. Водночас в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

8.20. При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством".

42. З огляду на це, враховуючи, що цей спір виник стосовно припинення правовідносин з управління юридичною особою, які існують між головою правління ОСББ та об`єднанням, а також враховуючи, що спірним у цій справі є питання щодо того, чи були повноваження позивачки припинені за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, Верховний Суд вважає, що цей спір належить до юрисдикції господарського суду.»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» про стягнення заробітної плати.

На підставі та керуючись ст. ст. 12, 255, 256, 352-355 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» про стягнення заробітної плати - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до відповідного господарського суду за правилами підсудності, встановленими ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя І.О. Шепетко