КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/7639/25
УХВАЛА

26.11.2025 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «ДАГДА-2013», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», ОСОБА_2 , спадкоємців ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

22.11.2025 року в електронній формі через підсистему Електронний суд до Київського районного суду міста Одеси скеровано позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «ДАГДА-2013», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», ОСОБА_2 , спадкоємців ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, яка зареєстрована судом 24.11.2025 року та присвоєно номер справи №947/73717/25, провадження №2/947/7639/25.

У відповідності до вказаного позову позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , спадкоємців ОСОБА_3 та юридичних осіб 7500000,00 грн. моральної шкоди та матеріальну шкоду, яка буде визначена позивачем після подання медичних документів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому 25.11.2025 року.

Також як вбачається, разом з позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про призначення судово-медичної та психіатричної експертизи, яке зареєстровано в межах даної цивільної справи №947/43717/25, за відокремленим провадженням №2з/947/43717/25, та є складовою матеріалів цивільної справи №947/43717/25.

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали справи №947/43717/25, за відокремленим провадженням №2з/947/43717/25, за вказаним клопотанням, передані судді Калінічено Л.В., як головуючому по справі №947/43717/25.

Оглянувши матеріали справи, суд доходить до наступного.

Приймаючи приписи статті 187 ЦПК України, суддя у тому числі під час вирішення питання з відкриття провадження у справі вирішує питання територіальною юрисдикції справи відповідному суду.

Суд зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Разом з тим, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Так, у відповідності до ст. 27 ЦПК України визначено загальну підсудність справ, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Приймаючи заявлений позивачем у позові предмет позову з відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням до декількох відповідачів, суд зазначає, що до даних правовідносин також можуть бути застосовані правила альтернативної територіальної юрисдикції справи, а саме за правилами визначеними:

- ч.3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди;

- ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи);

- ч.15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Суд зазначає, що стаття 28 ЦПК України врегульовує правила саме підсудності справ за вибором позивача.

Отже, з аналізу вказаної статті слід дійти до висновку, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Тобто, у даному випадку, позивач має право вибору звернення до суду за: за зареєстрованим власним місцем проживання чи перебуванням; або за місцем заподіяння шкоди; або за зареєстрованим місце знаходженням одного з відповідачів, які є юридичною особою чи зареєстрованим місцем проживанням/перебуванням одного з відповідачів, які є фізичними особами.

Одночасно судом враховується, що приписи ч.1 ст.27 ЦПК України та ч.3 ст. 28 ЦПК України, які передбачать визначення територіальної юрисдикції справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача або відповідачів, як фізичних осіб, чи за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача, як юридичної особи, унеможливлюють зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже у вказаних нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання чи перебування фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи, фактичне місце проживання чи місцезнаходження якої не має правового значення.

Вищевказаний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23).

Як вбачається з матеріалів справи та позову, позивачем не визначено за яким саме з правил територіальної юрисдикції, які підлягають застосуванню до даної категорії спору, він керувався та визначав під час пред`явлення позову до Київського районного суду міста Одеси, за наслідком чого суд зазначає наступне.

Позивачем у пред`явленому позові визначено місце проживання та місцезнаходження учасників справи та місце заподіяної шкоди, якими є:

- його, як позивача - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідача ТОВ «БАСАРІ», за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А;

- відповідача ТОВ «ДАГДА-2013», за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А;

- відповідача ТОВ «АШРАМ», за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А;

- відповідача ТОВ «ЛАРГЕНТ», за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А;

- відповідача Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А;

- відповідача ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідача спадкоємців ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

- місце заподіяної спірної шкоди, за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, виходячи з визначених позивачем місць його проживання, кожного з відповідачів, заподіяної спірної шкоди, вбачається, що останні у відповідності до адміністративного територіального розподілу міста належать до території Приморського району міста Одеси.

Будь-яких обставин з визначення позивачем територіальної юрисдикції даної справи Київському районному суду міста Одеси, позивачем не наведено та не зазначено.

Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Також, частиною 8 статті 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З метою перевірки визначених позивачем місць проживання та місцезнаходжень учасників справи отримано відповідну інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відповідності до яких встановлено, що: згідно з відповідями за №2044435, №2044444, №2044454, №2044463 від 25.11.2025 року інформація про місцезнаходження ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС» відсутня.

Також згідно з відповіддю №2044432 від 25.11.2025 року встановлено, що за визначеним позивачем кодом ЄДРПОУ відповідача ТОВ «ДАГДА-2013» - 38535641, значиться зареєстрованою інша юридична особа ОК «ШУБИ ГАЗ», за адресою: Харківська область.

У відповідності відповіді №2044413 від 25.11.2025 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відносно до Приморського району міста Одеси.

Визначена відповідачем інформація стосовно відповідачів ОСОБА_2 та інших спадкоємців ОСОБА_3 , взагалі не надає можливості здійснити дії зі встановлення їх місця проживання.

Приймаючи невизначені належні коди ЄДРПОУ відповідачів, які є юридичними особами, судом з метою належного визначення територіальної юрисдикції та забезпечення позивачеві доступу до суду та розгляду його справи повноважним складом суду встановленим законом, у мережі інтернет, яка перебуває у вільному доступі, встановлено, що кодами ЄДРПОУ: ТОВ «БАСАРІ» є 39279197; ТОВ «ДАГДА-2013» - 38849267; ТОВ «АШРАМ» - 34872748; ТОВ «ЛАРГЕНТ» - 44496312; Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС» - 32015107.

За наслідком чого, у відповідності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом додатково встановлено, що:

- ТОВ «БАСАРІ», зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. Дігтярна, 7, кВ.4 (відповідь №2051348 від 26.11.2025 року) ;

- ТОВ «ДАГДА-2013», зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А (відповідь №2051355 від 26.11.2025 року);

- ТОВ «АШРАМ», зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А/1 (відповідь №2051373 від 26.11.2025 року);

- ТОВ «ЛАРГЕНТ» , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (відповідь №2051381 від 26.11.2025 року);

- Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС» , зареєстроване за адресою: м. Одеса, вул. Дегтярна, 7, кВ.4 (відповідь №2051396 від 26.11.2025 року).

Приймаючи вищевикладене, судом в цілому встановлено, що за наявними відомостями встановити місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та інших спадкоємців ОСОБА_3 не є можливим, а зареєстроване місце проживання позивача, зареєстроване місцезнаходження відповідачів ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «ДАГДА-2013», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», як і місце заподіяної спірної шкоди з зазначених позивачем даних, у відповідності до адміністративного територіального поділу міста належить до території Приморського району міста Одеси.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд доходить до висновку про не підсудність справи Київському районному суду міста Одеси, за визначеними територіальними юрисдикціями належними до даної категорії справи.

Одночасно судом враховується, що згідно з ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на вищевикладене, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «ДАГДА-2013», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», ОСОБА_2 , спадкоємців ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, слід передати за територіальною юрисдикцією до Приморського районного суду міста Одеси, як суду встановленого законом.

Також, як встановлено, разом з даним позовом, позивачем було подано одночасно клопотання про призначення судово-медичної та психіатричної експертизи, яке зареєстровано в межах даної цивільної справи №947/43717/25, за відокремленим провадженням №2з/947/43717/25, та є складовою матеріалів цивільної справи №947/43717/25.

Приймаючи, що вказане клопотання з процесуального питання зареєстроване за окремим провадженнями, однак є складовою даної справи, яка не підсудна Київському районному суду міста Одеси за територіальню юрисдикцією, а відтак суд позбавлений можливості на розгляд даної справи разом з вказаним клопотанням, суд доходить до висновку, про непідсудність Київському районному суду міста Одеси вказаного клопотання, за наслідком чого матеріали цивільної справи №947/43717/25 підлягають переданню за територіальною юрисдикцією до Приморського районного суду міста Одеси, разом з клопотанням про призначення судово-медичної та психіатричної експертизи, яке зареєстровано в межах даної справи за окремим провадженням.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно ч.2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Передати матеріали цивільної справи №947/43717/25 (провадження №2/947/7639/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «БАСАРІ», ТОВ «ДАГДА-2013», ТОВ «АШРАМ», ТОВ «ЛАРГЕНТ», Дочірнього підприємства «КОМПРОМІС», ОСОБА_2 , спадкоємців ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, разом з клопотанням ОСОБА_1 про призначення судово-медичної та психіатричної експертизи, яке зареєстроване по справі №947/43717/25 за окремим провадженням №2з/947/43717/25; за територіальною юрисдикцією до Приморського районного суду міста Одеси.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.