Справа №521/2014/25
Провадження №2/521/2810/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю. В.,

за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за участі третьої особи: Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за участі третьої особи: Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів, в якому просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича № 36035 від 12.05.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість в розмірі 20068,30 грн.; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 20068,30 грн.

Позов обґрунтований наступними обставинами.

12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 36035, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість в розмірі 20068,30 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливість його вчинення на підставі кредитного договору непосвідченого нотаріально, а також на підставі відсутності ознак безспірності стягуваної заборгованості. Враховуючи те, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 36035 від 12.05.2021 року, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, позивач вважає, що сума в розмірі 20068,30 грн. вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава згідно якої набуті грошові кошти за рішенням суду не існуватиме.

28.05.2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було подано відзив на позовну заяву, в якому позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннювизнав. Щодо вимог в частині стягнення грошових коштів зазначив, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті в рамках виконавчого провадження як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуті. Крім того, заявив клопотання про зменшення розміру витрат позивача, понесених на професійну правничу допомогу.

Учасники справи та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились.

ОСОБА_1 та її представник про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, просили суд розглянути справу без повідомлення сторін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень щодо розгляду справи у його відсутність не подавав.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, заперечень щодо розгляду справи у її відсутність не подавала.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи міститься копія Кредитного договору № 30/80-С від 18.04.2020 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк»та позивачем, який непосвідчений нотаріально.

Судом встановлено, що 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 36035, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь правонаступника АТ «Індустріально-експортний банк» Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Кредитним договором № 30/80-С від 18.04.2020 рокув розмірі 20068,30 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вчиненого виконавчого напису № 36035 від 12.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною було відкрито виконавче провадження №66532262.

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Тобто, після 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими.

Як встановлено з матеріалів справи, Кредитний договір між позивачем та АТ «Індустріально-експортний банк»не був нотаріально посвідченим, оспорюваний виконавчий напис вчинено 12.05. 2021 року, що свідчить про незаконність його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого провадження таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог в частині стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Такі правові висновки викладено у постанові КЦС ВС від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 .

За встановлених у справі обставин, враховуючи те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича № 36035 від 12.05.2021 року, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, позивач має право на стягнення грошових коштів у розмірі 20068,30 грн. на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 гривень.

Враховуючи процент задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1937,92 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що 19.03.2024 року між позивачем та АБ «Калінін і Партнери» укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24.

Відповідно до п. 2 Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 розмір гонорару становить 5500,00 гривень, які сплачені позивачем на користь АБ «Калінін і Партнери».

Представником відповідача надано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2850,00 грн.

Так, згідно Акту виконаних робіт (надання послуг) від 05.02.2024 року АБ «Калінін і Партнери» вбачається, що бюро надало позивачу юридичні послуги, відповідно до рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених Рішенням засновників АБ «Калінін і Партнери» №3/2018 від 17.07.2018 року із зазначенням переліку та вартості послуг.

Враховуючи предмет позову та час, який було витрачено на надання юридичних послуг згідно Акту виконаних робіт, суд приходить до висновку, що витрати понесені у зв`язку із наданням професійної правничої (правової) допомоги є співмірними складності справи та часу, витраченому у вказаній справі, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь відповідача.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18, 526, 1212 ЦК України, ст. ст. 34, 39, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за участі третьої особи: Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича № 36035 від 12.05.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість в розмірі 20068 (двадцять тисяч шістдесят вісім) гривень 30 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ», , адреса місцезнаходження: вул. Стельмаха, 9А, офіс 204, м. Ірпінь, Київська обл. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 20068 (двадцять тисяч шістдесят вісім) гривень 30 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ», , адреса місцезнаходження: вул. Стельмаха, 9А, офіс 204, м. Ірпінь, Київська обл. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2025 року.

Суддя: Ю.В. Тополева