Справа №: 398/2839/25
провадження №: 2/398/2040/25
УХВАЛА

Іменем України

"25" листопада 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гулого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

29 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу передати до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку, передбаченому ст. 29 ЦПК України, аргументуючи це тим, що він, його дружина та спільні діти разом мешкають за кордоном, в Республіці Італії, про що свідчать документи долучені до клопотання. Враховуючи викладене, вважає за необхідне передати справу до Верховного Суду для визначення її підсудності.

17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано заперечення на клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, в якому зазначено, що положення частини 1 статті 27, частини 1 статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Зареєстрованим місцем проживання відповідача є відповідна адреса в м. Олександрії, а тому справа підсудна саме Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області. Фактичне місце проживання сторін на даний час за межами України не має правового значення. Крім того, в межах цієї справи відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та дати судових засідань, особисто приймав та приймає участь у всіх судових засіданнях, подає суду докази та клопотання. Відповідачем було подано клопотання про надання строку на примирення, яке було задоволено судом. Оскільки примирення сторін у визначений строк не відбулося, що відповідач особисто підтвердив в судовому засіданні, то провадження відновлено та продовжується розгляд справи. У світлі вищезазначених обставин вбачається, що в ході розгляду справи в повній мірі забезпечується право відповідача на справедливий суд. Він має об`єктивну можливість здійснювати свої процесуальні права та активно користується ними на власний розсуд. За таких обставин є цілком логічним висновок про те, що метою заявленого відповідачем клопотання є виключно бажання будь-яким способом затягнути розгляд зазначеної справи та відтермінувати ухвалення судом законного рішення по суті. На підставі вищевикладеного, просить в задоволенні клопотання відповідача відмовити в повному обсязі.

24 листопада 2025 року представником відповідача подані додаткові пояснення, в яких він наполягав на задоволенні клопотання відповідача про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, оскільки між сторонами в Республіці Італія здійснюється досудовий процес за участю італійських адвокатів.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Гулий А.В. підтримав клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні клопотання відповідача про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності. Крім того просила розглядати справи без участі позивача та її представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За приписами ст. 125 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача та довідкою Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради щодо місця реєстрації відповідача.

Отже, позивач та відповідач як на момент звернення в суд з позовною заявою, так і на цей момент мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Україні, що відноситься до територіальної підсудності Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач на час звернення з позовом в суд та на цей час фактично проживають в Республіці Італія.

Стаття 29 ЦПК України передбачає, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.06.2024 у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23) дійшов висновку про те, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи позивача/відповідача, а тому позови не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача/відповідача, відмінним від зареєстрованого.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Системний аналіз вищезазначених норм права та правової позиції Верховного Суду дають підстави зробити висновок, що Верховний Суд визначає підсудність справ за участю громадян України лише у випадку, якщо обидві сторони проживають за її межами та не мають зареєстрованого місця проживання/перебування на території України і відсутність зареєстрованого місця проживання/перебування на території України унеможливлює визначення підсудності справи, в порядку передбаченому § 3 Глави 2 Розділу I ЦПК України, зокрема ст. ст. 27, 28 ЦПК України.

Оскільки сторони, хоча і проживають за межами України, однак мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Україні (Кіровоградська область, м. Олександрія), що відноситься до територіальної підсудності Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, то відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу цієї справи до Верховного Суду з метою визначення підсудності.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 30, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 25 листопада 2025 року.

Суддя О.В.Авраменко