Провадження № 2/643/4930/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Афанасьєва В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025р. до Салтівського району суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 4000 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 05 квітня 2023 року.

Також, 15 квітня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 7000 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 03 травня 2023 року.

Також, 05 травня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 1500 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 18 травня 2023 року.

Всього ОСОБА_3 отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 12500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 521548,75 грн.

Отже, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від боржника 3% річних, які встановлені статтею 625 ЦК України як міра відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 11.07.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Надав суду оригінали розписок.

У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації останнього, конверти повертались на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення оголошення.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

18 березня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 4000 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 05 квітня 2023 року.

Також, 15 квітня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 7000 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 03 травня 2023 року.

Також, 05 травня 2023 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, про що власноруч написав розписку. Борг в сумі 1500 дол. США ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 18 травня 2023 року.

На момент розгляду справи оригінали розписок долучені до справи.

Відповідно до ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа ,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.201 у справі № 464/3790/16-ц сформовано висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договори позики, що підтверджується складеними відповідачем розписками від 18.03.2023, 15.04.2023 та 05.05.2023, які містять зобов`язання останнього повернути надані кошти. Наведене підтверджує наявність боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем.

Крім того, відповідач відповідно до статті 49 ЦПК України не був обмежений в праві звернутися із зустрічним позовом щодо оскарження правочину.

Згідно з ч. 2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оригінал розписки був судом досліджений та долучений до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 10.07.2025 року згідно курсу Національного банку України 12500 доларів США, еквіваленто 521548,75 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Будь-яких заперечень з приводу наведеного розрахунку відповідачем не надавалось, оплата заборгованості проводилась не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення суми 3% річних також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню сума 521548,75 грн. в рахунок повернення боргу за договором позики та 3% річних в сумі 15646,46 гривень.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5372,50 грн.

Керуючись ст.ст. 533, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 521548 грн 75 коп. та три відсотки річних у розмірі 15646 грн 46 коп., в загальному розмірі 537195 (п`ятсот тридцять сім тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 5372 грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя В.О. Афанасьєв