Справа № 346/4670/25
Провадження № 2/346/2613/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О. П.

з участю: секретаря Ковалюк А. І.,

представника позивача адвоката Потятинника Ю. Р.,

представника відповідачки адвоката Гринів Я. В.,

розглянувши у відритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Потятинник Юрій Романович, до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої знищенням автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

в обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 18.07.2025 року, приблизно о 20 год. в м.Коломиї, по вул. Кийданецькій, Івано-Франківської області, відповідачка, керуючи легковим автомобілем марки «Opel Vectra», державний номерний знак « НОМЕР_1 », не впоралась з керуванням та скоїла дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП), а саме з?їхала в кювет з водою, внаслідок чого цей автомобіль отримав пошкодження переднього і заднього бамперів, підсилювача переднього бампера, капоту, в тому числі його петлі і замка, обох передніх крил, важелю передньої підвіски, передніх лівих дверей, центрального замка, сигналізації, панелі приборів, фар, двигуна, електроприладів, електропроводки, електрогенератора, масляного фільтра двигуна, повітряного фільтра, рідини охолодження (антифризу), шумоізоляції, підкрилок, зовнішнього дзеркала передньої правої дверки, електродвигуна систем обігріву, склоомивача, гальмівної рідини, рідини гідропідсилювача, лакофарбового покриття.

Власником вказаного автомобіля є позивач.

З приводу даної ДТП, вчиненої відповідачкою, позивач того ж вечора звернувся до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (далі Коломийський РВП).

Вказаним органом поліції проведено перевірку за цим фактом та встановлено, що водієм даного автомобіля на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була відповідачка, а з приводу даних цивільно-правових відносин рекомендовано звернутись з позовом про відшкодування завданої шкоди.

Представник позивача також вказує, що вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля перевищує його ринкову вартість без урахування вище вказаних пошкоджень та становить 133 429 грн., а ринкова вартість цього автомобіля становить 106 634 грн.

Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача відшкодування майнової шкоди, завданої знищенням вказаного автомобіля, в розмірі 106 634 грн., а також присудити судові витрати.

30.09.2025 року представник відповідачки, адвокат Гринів Яна Василівна подала через підсистему «Електронний Суд» відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Позивачем та його представником не надано доказів, які б підтверджували вину відповідачки у вчиненні вказаної ДТП, оскільки відповідачку не притягнуто до адміністративної відповідальності по факту цієї ДТП, відносно відповідачки не складалися матеріали, які б свідчили про її вину у вчиненні ДТП. Крім того, працівниками поліції не відібрано жодних пояснень у відповідачки щодо зазначеної події, відповідачка повністю заперечує свою винуватість у цій ДТП та вважає, що дії позивача спрямовані на безпідставне збагачення за рахунок відповідачки.

Представник відповідачки також вказує, що позовні вимоги обґрунтовуються виключно поясненнями самого позивача та його дружини (свідка ОСОБА_3 ), а відповідачка не була присутня на місці вказаної події, що підтверджується матеріалами, складеними вказаним органом поліції.

Станом на 18.07.2025 року у водія автомобіля марки «Opel Vectra» був дійсний страховий поліс № АТ5427741, однак, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт звернення до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з метою відшкодування майнової шкоди. Тому представник відповідачки вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги вище наведене, сторона відповідачки вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві, зокрема, не доведено вчинення саме відповідачкою відносно позивача протиправних дій, наявність в її діях вини, безпосереднього причинно-наслідкового зв?язку між діями та шкодою, що є обов?язковою умовою настання цивільно-правової відповідальності. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому шкоди саме відповідачкою як особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки. У матеріалах справи відсутні вирок, постанова чи ухвала суду, якими б було встановлено протиправні дії відповідачки відносно позивача та які б мали для суду преюдиційне значення (а. с. 65-73).

Представник позивача 03.10.2025 року через підсистему «Електронний Суд» подав відповідь на відзив, у якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з наступних підстав.

Доводи представника відповідачки є безпідставними, оскільки факт вчинення вказаної ДТП саме відповідачкою зафіксовано зазначеним органом поліції за наслідками проведеної перевірки за заявою позивача. При цьому, з матеріалів перевірки вбачається, що шкоди в результаті протиправних дій відповідачки завдано лише вказаному автомобілю, чим пояснюються дії працівників поліції щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та їх висновок про наявність цивільно-правових відносин між сторонами. Разом з тим, позивач вчинив всі дії, передбачені законом, щодо фіксації вчиненого відповідачкою ДТП, оскільки повідомив орган поліції про факт цієї ДТП та залишив вказаний автомобіль на місці ДТП до приїзду працівників поліції. При цьому відповідачка покинула місце ДТП до приїзду на місце працівників поліції.

Факт та розмір заподіяної відповідачкою шкоди підтверджено також висновком експерта, який долучено до позовної заяви.

Представник позивача також вказав, що згідно з п. 2 страхового полісу, наявного в позивача на вказаний автомобіль, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, тобто позивача.

Таким чином, доводи сторони відповідачки про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі, а також про недоведеність її вини у вчиненні ДТП та завданні нею майнової шкоди позивачу, є безпідставними (а. с. 89-91).

В судовому засіданні 10.11.2025 року вказаний представник позивача підтримав позовні вимоги з вищевказаних підстав, вказавши, що до позову долучено належні та допустимі докази, які свідчать про наявність вини відповідачки у знищенні вказаного автомобіля, та підтверджують факт керування нею зазначеним автомобілем за вище зазначених обставин.

В судовому засіданні 10.11.2025 року вказана представник відповідачки не визнала позовні вимоги, оскільки позивачем та його представником не доведено факту керування відповідачкою зазначеним автомобілем на час вищевказаної події, в матеріалах даної справи відсутні докази присутності відповідачки на місці ДТП та не доведено її вину у вчиненні такої пригоди, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідачки.

Заслухавши вказаних учасників справи (їх представників), перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 позивач є власником автомобіля марки «Opel Vectra», 1998 року випуску, сірого кольору, номер кузова: « НОМЕР_3 » (а. с. 10, 11).

Згідно зі змістом рапортів, складених поліцейськими Коломийського РВП 18.07. та 17.08. 2025 року, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.07.2025 року, того дня о 22 год. 22 хв. надійшло повідомлення зі спецлінії «102» від позивача про те, що за вищевказаних обставин його знайома (відповідачка), взяла без його дозволу вказаний автомобіль та пошкодила його за час відсутності позивача, а саме керувала зазначеним автомобілем та заїхала на ньому в річку (а. с. 79-83).

Згідно з даними відповіді заступника начальника з превентивної діяльності Коломийського РВП № від 22.08.2025 року проведеною перевіркою по факту ДТП за адресою: м. Коломия, вул. Кийданецька, Івано-Франківської області, встановлено, що за вказаною адресою знаходився зазначений автомобіль з ознаками механічних пошкоджень. У ході опитування встановлено, що водієм такого автомобіля на момент вчинення ДТП була відповідачка, яка на місці події була відсутня. У відповіді також вказано, що в зазначеному спорі вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються в порядку цивільного судочинства, та проінформовано позивача про його право на звернення з позовом про відшкодування завданої шкоди (а. с. 12).

Відповідно до висновку № 0063/ТЛ-25, наданого експертом Судово-експертної фірми «Експо-Фірма» Філії Українського центру післяаварійного захисту «Експерт Сервіс» Кавецьким В. А. 20.08.2025 року за наслідком проведення технічного дослідження з метою визначення дійсної вартості завданої шкоди вищевказаному автомобілю з додатками, середня вартість такого автомобіля становить 112 246 грн., ринкова вартість 106 634 грн., а вартість майнової шкоди, завданого цьому автомобілю вказаною ДТП, становить 133 429 грн. (а. с. 13-41).

В судовому засіданні 10.11.2025 року свідок ОСОБА_4 пояснив, що він знайомий із позивачем та відповідачкою. 18.07.2025 року близько 20 год. 00 хв. він разом із позивачем та його дружиною приїхали на зазначеному автомобілі до відповідачки та їх приятеля за адресою: м. Коломия, вул. Кийданецька, Івано-Франківської області. Через деякий час він, позивач та їх приятель поїхали та залишили вказаний автомобіль за вказаною адресою, а відповідачка та дружина позивача також залишились біля цього автомобіля. Приблизно через 10 хвилин після цього вказані особи зателефонували до свідка подзвонили та попросили повернутися. Повернувшись на зазначене місце, свідок та позивач побачили, що зазначений автомобіль був відсутній, а через деякий час відповідачка визнала, що була за кермом такого автомобіля та випадково з`їхала в річку. Спочатку відповідачка погоджувалась відшкодувати завдану майнову шкоду, однак, згодом приїхав друг її сім`ї, забрав відповідачку, і вони не повернулися. Тоді всі зрозуміли, що відповідачка не планує відшкодовувати завдану шкоду та викликали працівників поліцїі, які приїхали тоді, коли автомобіль вже витягли з річки.

В судовому засіданні 10.11.2025 року свідок ОСОБА_3 вказала, що є дружиною позивача. 18.07.2025 року за вказаною адресою були вона, позивач, відповідачка, свідок ОСОБА_4 та ще один їх товариш. Позивач, зазначений свідок та їх товариш поїхали, а біля вказаного автомобіля залишились вона та відповідачка, і остання запропонувала поїхати на вказаному автомобілі за ними. Свідок та відповідачка сіли в зазначений автомобіль, відповідачка була за кермом, та розпочали рух, однак, остання не впоралась з керуванням та з`їхала у воду. Відповідачка обіцяла відшкодувати завдану шкоду, однак, по неї приїхав друг її сім`ї, та відповідачка сказала, що вона їде по грошові кошти щоб повністю відшкодувати завдану шкоду, а саме 2 600 доларів США. Згодом, в той же вечір відповідачка по телефону повідомила, що згідна відшкодувати лише 1300 доларів США, а ще пізніше заявила, про те, що надасть лише 300 доларів США. Того дня, близько 22 год. позивач та свідок зрозуміли, що відповідачка не буде взагалі відшкодовувати завдану шкоду, а тому викликали працівників поліції на місце ДТП

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкодиіншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до положень ст. 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 року, винесеній у справі № 648/2035/17, аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Послідовною до зазначеного є позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 21.10.2025 року, винесеній у справі № 761/415/24, відповідно до якої цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що відсутність постанови про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи не складання протоколу про таке адміністративне правопорушення свідчить про недоведеність вини відповідачки у заподіянні вищевказаної шкоди, оскільки деліктні зобов`язання передбачають презумпцію вини завдавача шкоди, якою (завдавачем) є відповідачка, а тому саме на відповідачку та її представника покладається тягар спростування доводів позивача. У разі, коли такі доводи не спростовані, діє зазначена презумпція вини завдавача шкоди, що є юридичною підставою для висновку про наявність вини останньої.

Крім того, згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України за таких обставин саме на відповідачку покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду.

Також доводи про відсутність відповідачки на місці ДТП станом на час прибуття працівників поліції не спростовують згадану презумпцію, оскільки факт керування відповідачкою вказаним автомобілем підтверджується проаналізованими документами з Коломийського РВП та показами зазначених свідків, одна з яких ( ОСОБА_3 ) як пасажир автомобіля була очевидцем факту керування відповідачкою вказаним автомобілем, допущення останньою з`їзду автомобіля в кювет та пошкодження даного автомобіля.

З урахуванням аналізу зазначених доказів, вищевикладених висновків наявності причинного зв`язку між діями відповідачки та шкодою внаслідок цих дій, з урахуванням змісту частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, підтвердження розміру завданих позивачу внаслідок цього збитків, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що позивачем за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 969 грн., що стверджується платіжною квитанцією про сплату № 1942-1231-3223-1728 від 09.09.2025 року (а. с. 5).

Отже, дані судові витрати підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 11, 12, 22, 386, 1187, 1192 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 89, 141, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 , відшкодування майнової шкоди в розмірі 106 634 (сто шість тисяч шістсот тридцять чотири) гривні, що еквівалентно ринковій вартості автомобіля марки «Opel Vectra», 1998 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », номер кузова: « НОМЕР_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_2 , судові витрати в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень.

Апеляційна скарга рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення (ухвалення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.11.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.