ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1658/25 Справа № 698/358/25 Категорія: 310000000 Головуючий по 1 інстанції Лазаренко В.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калипільського районного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 , пов`язані з її навчанням в Національному університеті «Одеська юридична академія» в сумі 32 513 грн., з яких: 18 813 грн. складає частина сплачених коштів за навчання дочки на 2 курсі (2024-2025 навчальний рік), 5 900 частина сплачених коштів за проживання дочки в гуртожитку на 1 курсі (2023-2024 навчальний рік) та 7 800 грн. частина сплачених коштів за проживання дочки в гуртожитку на 2 курсі навчання (2024-2025 навчальний рік). Вирішити питання про розподіл судових витрат у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 03 вересня 2005 року по 14 листопада 2023 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року. Від даного шлюбу у них є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року у справі № 698/133/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12 лютого 2024 року і до закінчення позивачем навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років.

Вказано, що 22 серпня 2023 року їх спільна дочка ОСОБА_3 зарахована до І курсу Національного університету «Одеська юридична академія», денної форми навчання, за спеціальністю «Право», у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а також не отримує академічної стипендії.

Навчання в університеті здійснюється на платній основі, згідно з договором про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра № 23 від 28 серпня 2023 року та договором про навчання № 23 від 28 серпня 2023 року, які були укладені між Національним університетом «Одеська юридична академія» (надавач платної освітньої послуги), ОСОБА_3 (здобувач вищої освіти) та ОСОБА_2 (замовник освітньої послуги).

Вважає, що з урахуванням рівності обов`язку батьків щодо участі у додаткових витратах на дітей, з відповідача підлягає стягненню на її користь сума додаткових витрат у розмірі 32 513 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що навчання у вищому навчальному закладі не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не відноситься до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України. Також судом враховано, що станом на момент подачі позову, дитина досягла повноліття і чинним законодавством взагалі не передбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач у справі самоусунувся від взятих на себе зобов`язань по оплаті навчання дитини у вищому навчальному закладі, не дивлячи на те, що він є стороною договору, який було укладено між Національним університетом «Одеська юридична академія», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за надання платної освітньої послуги в розмірах, у терміни та в порядку, встановленому договором.

Повнолітня донька навчається на денній формі навчання, що виключає можливість власного працевлаштування на повний робочий день, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, тому необхідність в матеріальній допомозі є очевидною. З урахуванням рівності батьків щодо участі у додаткових витратах на дітей, з відповідача підлягає стягненню частина сплачених позивачем коштів за навчання дочки на 2 курсі навчального закладу та частина витрат, сплачених позивачем за проживання дитини в гуртожитку на 1-ому та 2-ому курсах.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права під час ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, тому таке рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду. Вказано, що позивач не надала суду жодних доказів, що дочка не має можливості оплатити своє навчання та проживання в гуртожитку самостійно. Вважає, що його дочка ОСОБА_3 має можливість утримувати себе та оплачувати кошти за здобуття освіти самостійно, оскільки являється повнолітньою. Крім того, вона кожен місяць отримує від відповідача кошти на своє утримання, що підтверджується довідками Звенигородського РВ ДВС від 09 травня 2025 року та має у власності автомобіль OPEL VECTRA д.н.з. НОМЕР_1 придбаний нею за власні особисті кошти 11 липня 2024 року. Враховуючи встановлені судом обставини справи та надані сторонами докази, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого рішення про відсутність підстав для задоволення позову, а тому рішення суду підлягає залишенню в силі і підстав для його скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого 03 жовтня 2023 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис за № 14 (а.с. 10).

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2023 року у справі № 698/853/23 (а.с. 12) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року у справі № 698/133/24 (а.с. 13-14) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12 лютого 2024 року і до закінчення нею навчання, але не більш, як до досягнення нею 23 років.

22 серпня 2023 року укладено договір № 23 про навчання ОСОБА_3 в Національному університеті «Одеська юридична академія» (а.с. 18-19), законним представником в якому зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра № 23 від 22 серпня 2023 року (а.с. 16-17) вартість платної освітньої послуги за 2023-2024 навчальний рік становить 33 100 грн., за 2024-2025 навчальний рік 35 800 грн.

Відповідно до довідки № ВК-5 від 02 квітня 2025 року (а.с. 15) ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу факультету прокуратури та слідства (кримінальної юстиції) (контракт) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Термін навчання з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року.

Відповідно до квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 20-21) ОСОБА_1 були понесені витрати по оплаті коштів Національному університету «Одеська юридична академія» за навчання та проживання у гуртожитку ОСОБА_3 у загальному розмірі 65 026 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що половина вартості навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» та половина вартості проживання дочки в гуртожитку мають бути сплачені відповідачем як додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц та від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому такі витрати не відносяться до додаткових у відповідності до вимог ст. 185 СК України.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховану ту обставину, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом (29 квітня 2025 року), донька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досягла повноліття, а стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину діючим законодавством взагалі не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про врахування рівності батьків щодо участі у додаткових витратах на дітей та необхідності в зв`язку з цим стягнення з відповідача частину вартості навчання та проживання доньки в гуртожитку висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують, оскільки апелянтом не доведено особливих обставин, які зумовили додаткові витрати на доньку, з урахуванням того, що витрати на навчання не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, крім того стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину діючим законодавством не передбачено, що правильно враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді