Справа № 539/2290/25
Провадження № 2/539/1073/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Ануфрієвої Н.М.

представника позивача Жаги Е.Г.

представника відповідача Балка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Жага Е.Г. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області, в якій просить визнати за позивачем за набувальною давністю право власності на мехмайстерню тракторної бригади (відповідно до звіту №76Т нежитлова будівля, зерносклад) загальною площею 704,4 кв.м. та ангар тракторної бригади (відповідно до звіту №75Т нежитлова будівля, зерносклад) загальною площею 1128,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у квітні 2013 року позивач фактично вступив у володіння та користування вищевказаними об`єктами нерухомого майна, попереднім власником яких було Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ». 19.04.2006 року дане підприємство було реорганізовано, його правонаступником стало Дочірнє підприємство «РАЙЗ- ЗОРЯ», яке було ліквідовано 24.04.2013 року. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань після ліквідації Дочірнього підприємства «РАЙЗ-ЗОРЯ» правонаступників не зазначено. З того часу позивач почав відкрито та безперервно володіти та користуватися мехмайстернею тракторної бригади (відповідно до звіту №76Т - нежитлова будівля, зерносклад) та ангаром тракторної бригади (відповідно до звіту №75Т - нежитлова будівля, зерносклад), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та має право на володіння та користування цим нерухомим майном, яке ніхто не оскаржував. Протягом вказаного періоду часу позивач підтримував в належному стані дані об`єкти нерухомого майна та проводив в них ремонтні роботи. Користуючись вказаним нерухомим майном понад 10 років, позивач остаточно вирішив оформити право власності на дане нерухоме майно. Отже, починаючи з 25.04.2013 року позивач добросовісно заволодів чужим майном і до цього часу, тобто понад 10 років, продовжує безперервно та відкрито володіти і користуватись зазначеним нерухомим майном. Тому вважає, що позивач має право на визнання права власності за набувальною давністю на це нерухоме майно.

13.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

28.05.2025 працівником канцелярії суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що до позовної заяви не додано жодного належного доказу, що ОСОБА_1 безперервно протягом всього строку набувальної давності володіє спірним майном. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особу, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. У позовній заяві зазначено, що власником нежитлової будівлі загальною площею 704,4 кв.м. та нежитлової будівлі загальною площею 1128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є ТОВ «ЗОРЯ», яке 19.04.2006 року було реорганізоване. Правонаступником ТОВ «ЗОРЯ» стало Дочірнє підприємств «РАЙЗ-ЗОРЯ», яке було ліквідовано 24.04.2013. Тобто позивачу було відомо, що спірне майно належало ТОВ «ЗОРЯ». ОСОБА_1 у позові вказує на те, що відкрито, безперервно, понад 10 років, користується та фактично володіє спірними об`єктами нерухомого майна, не надаючи суду жодного доказу щодо такого володіння та користування. Крім того ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що є власником пункту технічного обслуговування тракторної бригади В-1, площею 177,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20.07.2023. Даний об`єкт нерухомого майна знаходиться поряд з нежитловими будівлями, які є предметом спору, та всі вони розміщуються на сформованій земельній ділянці площею 1 га кадастровий номер :01:001:0301. Дана земельна ділянка була сформована на підставі розробленої на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-Схід» рішення Лубенської міської ради від 23.03.2023 «Про надання дозволу на розроблені технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельні ділянок» за заявою № 200 від 24.02.2023. Враховуючи вищевикладене можна зробити висновок, що ОСОБА_1 почав володіти подарованим пунктом технічного обслуговування та спірними нежитловими будівлями з березня 2023, а не з 2013 року, як останній стверджує.

04.06.2025 працівником канцелярії суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначив наступне. Попереднім власником даних об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ», проте 19.04.2006 року дане підприємство було реорганізовано, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доданого до позову. Правонаступником ТОВ «ЗОРЯ» стало Дочірнє підприємство «РАЙЗ-ЗОРЯ», яке було ліквідовано 24.04.2013 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доданого до позову. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, після ліквідації Дочірнього підприємства «РАЙЗ-ЗОРЯ» правонаступників не зазначено, тому з 2013 року позивачу невідомо кому належать спірні нежитлові будівлі. Твердження відповідача про те, що позивач з 2023 року користується нежитловими будівлями за адресою АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, так як розроблення технічної документації із землеустрою ТОВ «Райз-Схід» ніяким чином не встановлює дату початку користування позивачем спірними нежитловими будівлями та є лише припущенням відповідача. До того ж, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2025 року та відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.06.2025 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0301з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ні за ким не зареєстровано та в оренді не перебуває. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 12.06.2007 року, доданого до відзиву відповідачем, власником мехмайстерні тракторної бригади та ангару тракторної бригади було СТОВ «ЗОРЯ», яке 19.04.2006 року було реорганізовано, правонаступником якого стало Дочірнє підприємство «РАЙЗ-ЗОРЯ». Проте, під час реорганізації СТОВ «ЗОРЯ» не передавало на баланс Дочірнього підприємства «РАЙЗ-ЗОРЯ» нежитлові будівлі мехмайстерню тракторної бригади та ангар тракторної бригади, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а останнє не зареєструвало за собою право власності на вищевказані будівлі, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №415764903 від 28.02.2025 року. Таким чином, з 2013 року і по сьогоднішній день невідомо кому належать спірні нежитлові будівлі, а тому з того часу позивач почав відкрито та безперервно володіти та користуватися мехмайстернею тракторної бригади та ангаром тракторної бригади та має право на володіння та користування цим нерухомим майном, яке ніхто не оскаржував. За вказаних обставин вважає, що позивач має право на визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно мехмайстернею тракторної бригади та ангар тракторної бригади, оскільки добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти і користуватися нерухомим майном. 12.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. 10.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному у позові та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2025 право власності на мехмайстерню тракторної бригади, ангар тракторної бригади, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за СТОВ «ЗОРЯ». З основної інформації з ЄДР вбачається, що 19.04.2006 року ТОВ «ЗОРЯ» було реорганізовано, його правонаступником стало Дочірнє підприємство «РАЙЗ-ЗОРЯ», яке було припинено 24.04.2013. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості щодо правонаступників Дочірнього підприємства «РАЙЗ-ЗОРЯ» після його припинення відсутні. Звернувшись до суду з позовом представник позивача послався на те, що наявні всі передбачені підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки він відкрито, безперервно, добросовісно володіє ним з 25.04.2013, тобто більше 10 років. Відповідно до вимог частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зі змісту статті 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку, при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності, необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. При цьому, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга стаття 344 ЦК). Враховуючи положення статей 334 і 345 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед, слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давніший строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте, не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому, володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому, безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/233 8/16-ц (провадження № 61-2017св 18). З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічний правовий висновок щодо правильності застосування положень ст. 344 ЦК України, зробив Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21), від 13 лютого 2023 року у справі № 752/13337/19 (провадження №61-19667св21). З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що стороною позивача не надано жодного належного доказу на підтвердження добросовісності заволодіння позивачем спірним нерухомим майном, відкритості та безперервності володіння ним, а також давності заволодіння цим майном. Надані представником позивача накладні свідчать про придбання будівельних матеріалів, але не є належними доказами на підтвердження тому, що позивач відкрито та безперервно володів спірним нерухомим майном, утримував його та здійснював його ремонт. Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні. На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.11.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Територіальна громада в особі Лубенської міської ради Полтавської області, , місцезнаходження: 37500, Полтавська область, Лубенський район, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 33.

Суддя О.Л. Овчаренко