ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/6819/24 Номер провадження 22-ц/814/3595/25Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №03.04.2023-100000006 від 03.04.2023 у розмірі 19 479,90 грн, що включає: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 7 979,90 грн заборгованість за відсотками, 1500 грн комісія за надання кредиту.

В обґрунтування позову посилалося на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи і обставини позовної заяви і зазначено, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про не підписання відповідачем договору, оскільки електронний договір без послідовних дій відповідача не був би укладений.

Висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір відповідачем не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не

надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Квитанція АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання відповідачем коштів, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.

Крім того, незрозуміло, з яких саме пояснень відповідача, судом першої інстанції встановлено, що «Відповідач заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр». Адже у своїй заяві від 10.04.2025 відповідач зазначив лише про те, що не визнає позов. Однак, невизнання позову не є тотожним до невизнання обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву вказує, що він заперечує підписання будь яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів ТОВ «Споживчий центр» і доказів зарахування коштів матеріали справи не містять.

Отже, вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2023 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферта) №03.04.2023-100000006 строком на 56 дні зі сплатою відсотків (фіксована процентна ставка) 1,5 % на день. Сума кредиту 10 000,00 грн, строк дії - до 28.05.2023. (а.с.33-36).

На виконання умов кредитного договору позивачем перераховано позичальнику на зазначений ним розрахунковий рахунок 10 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.04.2023 (а.с.18).

Пунктом 3.2. договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (а.с.27).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № №03.04.2023-100000006 від 03.04.2023 утворилась заборгованість у розмірі 19 479,90 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 979,90 грн - заборгованість за відсотками, 1500 грн - комісія за надання кредиту (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підставі частини 1 та 2статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 розділу 2 пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

На підставі пункту 2.3 технологія (порядок) укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: 2.3.1. кредитодавець розміщує на власному веб-сайті пропозицію укласти електронний договір (оферту); 2.3.2. позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.3. позичальник в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; 2.3.4. у випадку погодження кредитодавця на обрані позичальником умови кредитодавець у особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця направляє позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання позичальником; 2.3.5. також для підписання позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.6. позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку; 2.3.7. примірник договору споживача підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.

Отже, порядок укладення електронного кредитного договору побудований таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами, на яких особа бажає укласти електронний кредитний, позичальник не міг перейти до наступного етапу підписання правочину.

Крім того, за змістом пункту 20 заявки споживача від 03.04.2023, яка є невід`ємною частиною договору між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 від 03.04.2023 №03.04.2023-100000006, ОСОБА_1 ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти) (а.с.34).

Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), яка є частиною електронного кредитного договору, містить підтвердження позичальника ОСОБА_1 , що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору від 03.04.2023 №03.04.2023-100000006, з яким попередньо уважно ознайомився (а.с.37).

Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті, а також вказуються нижче.

Пунктом 3.1, 3.3 розділу 3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту , проценти за користування кредитом (проценти), графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

За змістом пункту 1-10 заявки споживача ОСОБА_1 від 03.04.2023 (а.с.33), пункту 1-10 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 03.04.2023 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання кредиту 03.04.2023, сума кредиту 10 000 грн, строк, на який надається кредит, 56 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 28.05.2023, період користування кредитом кожні наступні 14 днів (надалі черговий період), комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% за 1 день.

Окрім того слід звернути увагу, що паспорт споживчого кредиту (а.с.21), пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) ( а.с.32), заявка ( а.с.35) містить аналог власноручного підпису здійсненого ОСОБА_1 та підтвердженого одноразовим індентифікатором «А297» за допомогою смс повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять доказів неналежності саме ОСОБА_1 вказаного номеру телефону.

Отже, позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження доведеності укладення між сторонами кредитного договору.

Відповідач в свою чергу не надав жодних доказів неналежності саме йому номера телефону НОМЕР_1 та здійснення за цим номером 03.04.02023 будь яких операцій, клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду не заявляв.

Заслуговують на увагу посилання ТОВ «Споживчий центр» у відзиві на апеляційну скаргу про доведеність надання ОСОБА_1 кредитних коштів на виконання договору.

Згідно із пунктом 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача.

Пунктом 4.3 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Пунктом 4.4 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) визначено, що сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

Заявка споживача ОСОБА_1 від 03.04.2023, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступним договором 5167-83хх-хххх-9125.(а.с.33)

До матеріалів справи приєднано копію квитанції LIQPAY від 03.04.2023, з якої вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» здійснено платіж в сумі 10 000 грн за договором від 03.04.2023 №03.04.2023-100000006, сайт платника sgroshi.com.ua на номер карти/рахунку отримувача: НОМЕР_2 (а.с.18).

Заперечуючи факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів, відповідач всупереч приписам ст.81 ЦПК України не надав доказів про те, що банківська картка № НОМЕР_3 , на яку були перераховані кошти, належить (належала) іншій особі; відповідач клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду не заявляв.

Таким чином, наданими суду документами підтверджується факт укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10 000 грн.

Перевіряючи правильність нарахування процентів, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Позивач, крім тіла кредиту, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами в розмірі 7 979,90 грн.

Відповідно до умов кредитного договору №03.04.2023-100000006 від 03.04.2023 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 03.04.2023; сума кредиту 10 000 грн; строк, на який надається кредит - 56 дня з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 28.05.2023; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

П.9 передбачено, що проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку (а.с.33).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок та проаналізувавши умови договору №03.04.2023-100000006 від 03.04.2023 щодо розміру процентів і порядку їх нарахування, апеляційний суд погоджується з тим, що заборгованість по процентах за період з 03.04.2023 по 28.05.2023 становить 7 979,90 грн, оскільки ця сума обрахована за математичною формулою, де процентна ставка складає відповідно п.5 підтвердження укладення (а.с.37) - 1,2 % протягом першого чергового періоду, а в подальшому (п.6) застосовується ставка «Стандарт» з процентною ставкою 1,5% за один день.

Щодо нарахування комісії, колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 10 Заявки кредитного договору №03.04.2023-100000006 (кредитної лінії) визначено: "Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання кредиту) 15% від суми кредиту та дорівнює 1 500 грн комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів".(а.с.33)

Отже, 1 500 грн комісії, які прохає стягнути ТОВ «Споживчий центр», передбачені п.8 заявки кредитного договору підписаної відповідачем. Сплата споживачем (позикодавцем) комісії передбачена ЗУ «Про споживче кредитування».

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчий центр» сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с.39). Звертаючись до суду з апеляційною скаргою сплатило 3 633,60 грн судового збору(а.с.94).

Позовні вимоги задоволено на 100%.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» має право на стягнення з відповідача 2422,40+3633,60 = 6 056 грн судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №03.04.2023-100000006 від 03.04.2023 у розмірі 19 479,90 грн, які складаються з: 10 000 грн основного боргу, 7 979,90 грн нарахованих процентів, 1500 грн комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 6 056 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов