печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

05 листопада 2025 року суддя Печерського районного суду м. Києва, Остапчук Т.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Опря С.І про забезпечення позову у справі 757/46105/25-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів),-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява з вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

03.11.2025 предстанвик позивача подав вказану заяву, через підсистему «Електронний Суд», у якій просить вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та накласти арешт у межах суми позову 47 691 622,4 грн. на: грошові кошти, що належать ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), які знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово кредитних установах та майно (рухоме та нерухоме), яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), у тому числі (1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09), (2) машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу, поверх: підвал - 3, в літ. А, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та (3) машиномісце в підземній автостоянці №5, за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 31993833).

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву до до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів). Враховуючи те, що є наявність очевидної небезпеки щодо відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, позивач вважає за необхідне подати до суду заяву про забезпечення позову.

Заява обгрунтована тим, що 02.02.2021 укладено Попередній договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався до 01.06.2021 продати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) нерухоме майно на загальну суму 44,9 млн. грн. (еквівалент 1,6 млн. дол. США), що знаходиться по АДРЕСА_4 , а саме 2/3 частини в рівних частках (тобто по 1/3 кожному покупцю) наступних об`єктів:

нежитлове приміщення, баня, конюшня, гараж, альтанка, будинок охорони, прохідна; земельна ділянка :01:033:0026 площею 0,0836 га; земельна ділянка :01:033:0048 площею 0,4011 га; земельна ділянка :01:033:0051 площею 0,4726 га; земельна ділянка :01:033:0049 площею 0,8971 га; земельна ділянка :01:033:0031 площею 0,0995 га

01.06.2021 договір купівлі-продажу не було укладено, у зв`язку з чим сторони ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) уклали Договір про розірвання попереднього договору від 01.06.2021, у якому зазначено про їх взаємну згоду про таке розірвання та відсутність жодної провини будь-якої із сторін у такому розірванні. Не зважаючи на розірвання Попереднього договору купівлі-продажу від 02.02.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відмовились від свого бажання у майбутньому придбати, а ОСОБА_3 - продати нерухоме майно. У зв`язку з цим, на виконання Попереднього договору купівлі-продажу від 02.02.2021 та після його розірвання, з метою придбання нерухомого майна ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 510 000 дол. США та 15 000 євро, а ОСОБА_2 - 1 303 015 грн. та 450 000 дол. США. Передача вказаних грошових коштів підтверджується відповідними доказами, у тому числі розписками, листуваннями та судовими експертизами. У свою чергу, договір купівлі-продажу нерухомого майна так і не було укладено, у результаті чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не набули жодних прав та майна від ОСОБА_3 . Більше того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у травні 2023 року стало відомо від нового власника нерухомого майна ОСОБА_5 , що 06.09.2022 ОСОБА_3 здійснив продаж нерухомого майна. При цьому ОСОБА_3 приховав факт продажу від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За наведеними обставинами здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000411, де ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

У силу ч. 1 та ч. 2 ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ОСОБА_3 має кондиційне зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 510 000 дол. США та 15 000 євро, а ОСОБА_2 - 1 303 015 грн. та 450 000 дол. США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214, ч. 1 та ч. 2 ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України ОСОБА_3 зобов`язаний додатково сплатити: на користь ОСОБА_2 (1) 937 006,22 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 179 816,07 грн. на суму зобов`язання 1 303 015 грн., а також (2) 3% річних у розмірі 59 680,11 дол. США на суму зобов`язання 450 000 дол. США; на користь ОСОБА_1 (1) 3% річних у розмірі 58 404,02 дол. США на суму зобов`язання 510 000 дол. США, а також (2) 3% річних у розмірі 795,20 євро на суму зобов`язання 15 000 євро, про що докладно описано у Розділі IV Позовної заяви. Додатково, за наведеними вище зобов`язаннями ОСОБА_3 солідарну відповідальність також несе його подружжя - дружина ОСОБА_4 у силу ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 36, ст. 60, ст. 61, ст. 65, ст. 73 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України та висновків у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 638/18231/15-ц від 30.06.2020 та Постанові Касаційного цивільного суду у справі № 295/8319/18 від 07.10.2021.

Належним та пропорційним заходом забезпечення даного Позову щодо стягнення грошових коштів у сумі 47 691 622,4 грн. є накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачам, які знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно (рухоме та нерухоме), яке належить відповідачам, у межах суми позову 47 691 622,4 грн.

На момент звернення (30.09.2025) із даною Заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 має у власності наступне нерухоме майно квартира за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Згідно Довідки з єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України орієнтовна вартість квартири 2 623 883,14 грн. (Додаток 2); машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу, поверх: підвал - 3, в літ. А, за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Згідно Довідки з єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України орієнтовна вартість машиномісця 66 505,73 грн. (Додаток 3); машиномісце в підземній автостоянці №5, за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер майна: 31993833. Згідно Довідки з єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України орієнтовна вартість машиномісця 35 448,79 грн

Та застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту у межах суми позову 47 691 622,4 грн. на: грошові кошти, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та майно (рухоме та нерухоме), яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у тому числі (1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09), (2) машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу, поверх: підвал - 3, в літ. А, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та (3) машиномісце в підземній автостоянці №5, за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 31993833)

Враховуючи, вищевикладене, існує очевидна небезпека відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам та інтересам - позивачів, оскільки відповідачі можуть безперешкодно відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому є підстави для забезпечення позову з метою не допустити подальше відчуження нерухомого майна та виконання рішення суду.

Оскільки права позивачів порушені, а тому вони вимушені звертатися до суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), таким чином, заходи забезпечення позову, зокрема унеможливлять зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості за третіми особами, тим самим у позивачів відпаде необхідність у докладанні значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів у разі невжиття цих заходів, звернення з новими позовами до суду.

Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим. На підставі ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити у тому числі захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно з висновками Постанови Верховного Суду у справі № 905/448/22 від 03.03.2023: «Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого

Тобто, накладення арешту на нерухоме майно відповідача обмежує його, виключно, у можливості відчуження такого майна з метою уникнення виконання судового рішення. При цьому, майно знаходиться у володінні та розпорядженні власника та не обмежене у цільовому використанні.

Отже, накладення арешту на майно відповідачів мінімально впливатиме на повсякденне їх життя, оскільки вказаний захід забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Отже, накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Вжиття зазначених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Водночас заходи забезпечення позову є тимчасовими і не передбачають вирішення спору та виключають завдання відповідачу будь-яких збитків та порушення їх прав, натомість спроможні запобігти порушенню прав позивача в разі задоволення позову, оскільки наявність зареєстрованого нерухомого майна буде сприяти подальшому виконанню рішення суду. У будь-якому разі, всі заходи забезпечення позову, про які просить вжити суд заявник, будуть сприяти ефективному захисту його прав у разі винесення рішення на його користь та не допустять відчуження майна, що сприятиме збереженню майна відповідача, а, у результаті відчуження майна третім особам при відсутності в реєстрі заборон, майно вже неможливо буде повернути, оскільки за відсутності забезпечення позову захист прав позивача стане не тільки утрудненим, але і неможливим.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2, 4 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема, заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та у постанові від 11.12.2023 у справі №904/1934/23.

За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22).

Крім того, слід зазначити, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував, в тому числі в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20 на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20).

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачам , жодним чином не позбавляє власника права володіння ним та ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном. Також, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та зміни його титульного володільця під час судового розгляду справи, жодним чином не створює відповідачу перешкоди у користуванні цією квартирою.

При цьому, суд враховує, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між запропонованими позивачем заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, існування реальної загрози погіршення фінансового стану та платоспроможності відповідачки, суд приходить до висновку, що про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, адже невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Таким чином, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту нерухомого майна та заборони, правову підставу для такого арешту, характер спірних правовідносин та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, та вважає, що вимога про застосування таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на обєкти нерухомого майна, які належить відповідачам, підлягає до задоволення.

Щодо вимог заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки Суд може накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником. Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку. Таким чином, оскільки не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення відновлення порушених прав позивача, суд вважає можливим задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), які знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово кредитних установах в розмірі суми стягнення (позовних вимог). Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. С. 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Опря С.І про забезпечення позову у справі 757/46105/25-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позов, шляхом накладення арешту у межах суми позову 47 691 622,4 грн. на: грошові кошти, що належать ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), які знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово кредитних установах та майно (рухоме та нерухоме), яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), у тому числі (1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09), (2) машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу, поверх: підвал - 3, в літ. А, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та (3) машиномісце в підземній автостоянці №5, за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 31993833)..

Стягувач 1: ОСОБА_1 : АДРЕСА_5

Стягувач 2:ОСОБА_2 : АДРЕСА_6

Боржник 1: ОСОБА_3 : АДРЕСА_7

Боржник 2: ОСОБА_4 : АДРЕСА_8

Ухвала є виконавчим документом та повинна виконуватись у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Т.В.Остапчук