Номер провадження: 22-ц/813/5808/25
Справа № 2-5155/10
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Абухіна Р.Д., повний текст ухвали складений 23 квітня 2025 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними нарахування заборгованості по аліментам та зобов`язання провести перерахунок заборгованості, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , заступник начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер Віта Валеріївна, Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними нарахування заборгованості по аліментам та зобов`язання провести перерахунок заборгованості, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , заступник начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер Віта Валеріївна, Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив:

- визнати неправомірними нарахування заборгованості по аліментам, зроблені заступником начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В.В. у виконавчому проваджені № 71041885 від 07.03.2024 року та 10.09.2024 року;

- визнати неправомірними нарахування заборгованості по аліментам, зроблені державним виконавцем Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Положай В.Є. у виконавчому проваджені № 71041885 від 22.03.2023 року;

- зобов`язати заступника начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В.В. провести перерахунок заборгованості у виконавчому проваджені № 71041885 за період часу починаючи з 28.01.2015 року по 05.05.2024 року, виходячи із його заробітної плати, яка нараховувалась ОСОБА_1 за вказаний період часу.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що на виконанні Київського відділу ДВС у м. Одесі знаходиться виконавче провадження № 71041885 за виконавчим листом № 2-5155/10, виданим Приморським районним судом м. Одеси 02.01.2023 року ОСОБА_2 на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року у цивільній справі № 2-5155/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 194 СК України, в редакції Закону, яка діяла до 28.01.2018 року, аліменти на утримання дитини могли бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Як видно із виконавчого листа, період стягнення аліментів зазначений з 23.09.2009 року по 05.05.2024 року. Виконавчий лист пред`явлений до виконання 13.02.2023 року. Отже заборгованість по аліментам повинна була нараховуватись починаючи з 28.01.2015 року по 05.05.2024 року. За вказаний період часу, який зазначений у виконавчому листі до часу стягнення аліментів скаржник офіційно працевлаштований та отримував офіційну зарплату, яка нараховувалась на підприємстві щомісячно. Однак зазначена інформація не була врахована державним виконавцем при здійснені розрахунку, тому такі розрахунки є незаконними.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги, що розрахунки заборгованості за аліментами зроблені в порушення ч. 1 ст. 195 СК України, є необ`єктивними, несправедливими, без дослідження судом вини скаржника у виникненні заборгованості, яка нарахована державними виконавцями.

Також ОСОБА_1 зазначив, що державні виконавці Київського відділу ВДВС не мали права вчиняти будь-які дії за виконавчим листом, оскільки він проживає у Приморському районі, тому саме державні виконавці Приморського відділу ДВС правомочні були вчиняти виконавчі дії за виконавчим листом, у тому числі і проводити нарахування заборгованості по аліментам.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , представник Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду

В судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року ОСОБА_2 , заступник начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В.В., представник Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)не з`явилися, були сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні Київського відділу ДВС у м. Одесі знаходиться виконавче провадження № 71041885 за виконавчим листом № 2-5155/10, виданим Приморським районним судом м Одеси 02.01.2023 ОСОБА_2 на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року у цивільній справі № 2-5155/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2010 року у справі № 2-5155/10 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також змінено прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року вказане заочне рішення скасовано, ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також змінено прізвище дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.03.2025 року, скарга ОСОБА_1 щодо визнання неправовірною постанови про відкриття виконавчого провадження залишена без задоволення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року у справі № 522/3620/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та визначення розміру заборгованості по аліментах відмовлено. Рішення набрало законної сили.

22.03.2023 року у ВП № 71041885 Першим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, 07.03.2024 року та 10.09.2024 року заступником начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фішер В.В. складений розрахунок заборгованості.

Відмовляючи у задоволені скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених вимог скарги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. При цьому, законодавством не передбачений обов`язок виконавця при відкритті виконавчого провадження перевіряти зареєстроване місце проживання боржника.

Обов`язковість виконання судового рішення, встановлена ст. 129-1 Конституції України, не залежить від наявності/відсутності відритого виконавчого провадження.

З наданих пояснень Київським відділом ДВС у м. Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), судом було взято до уваги, що з моменту ознайомлення 23.09.2024 року ОСОБА_1 не звертався до Відділу із заявою/документами з проханням врахувати його доходи та/або оплати аліментів поза межами виконавчого провадження № 71041885, на підставі яких державний виконавець Відділу мав би змогу здійснити перерахунок/видати новий розрахунок боргу.

Також з наданих суду пояснень представником ОСОБА_1 , судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, але з заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з урахуванням відомостей про отриманий дохід до відділу ДВС не звертався.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року (тобто, на момент винесення 24.10.2022 року Одеським апеляційним судом постанови у справі 2-5155/10), до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни і зазначена норма права викладена у такій новій редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання».

Судом вірно враховано, що виконавче провадження № 71041885 було відкрито у лютому 2023 року та, що розрахунки заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів здійснювались з лютого 2013 року.

На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними нарахування заборгованості по аліментам та зобов`язання провести перерахунок заборгованості, за відсутністю доказів щодо неправомірності нарахувань у розрахунках ДВС від 22.03.2023 року, 07.03.2024 року, 10.09.2024 року у ВП № 71041885.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що розрахунки заборгованості за аліментами зроблені в порушення ч. 1 ст. 195 СК України, є необ`єктивними, несправедливими, без дослідження судом вини скаржника у виникненні заборгованості, яка нарахована державними виконавцями, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки ОСОБА_1 не надав до суду відомостей про його працевлаштування, на підставі яких державні виконавці могли здійснити перерахунки заборгованості, також не надав доказів, які б спростували неправильність здійснених державними виконавцями розрахунків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

З урахуванням того, що рішення суду боржником у повному обсязі виконано не було, а відомостей про завершення виконавчого провадження матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, а тому підстав для скасування ухвали суду з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи про те, що державні виконавці Київського відділу ВДВС не мали права вчиняти будь-які дії за виконавчим листом, оскільки він проживає у Приморському районі, тому саме державні виконавці Приморського відділу ДВС правомочні були вчиняти виконавчі дії за виконавчим листом, у тому числі і проводити нарахування заборгованості по аліментам, колегія суддів вважає необґрунтованими, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття ВП № 71041885, однак з заявою про місце свого проживання до Відділу державної виконавчої служби не звертався.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда