ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/279/24 Номер провадження 22-ц/814/3664/25Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Усенко Антон Володимирович, на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року (повний текст рішення складено 20 червня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №423350-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 35000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котра позичальником вказана при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Натомість боржник свої зобов`язання за кредитним договором №423350-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, тому станом на 09 січня 2024 року утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 84289,10 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 35000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 45908,85 грн, суми прострочених платежів за комісією - 3380,25 грн.

У зв`язку з вище викладеним, позивач прохав суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №423350-КС-003 про надання кредиту від 20 січня 2022 року, що становить 84289,10 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 35000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 45908,85 грн, суми прострочених платежів за комісією - 3380,25 грн, а також стягнути сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 423350-КС-003 про надання кредиту від 20 січня 2022 року, що становить 84289,10 грн, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту - 35000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами - 45908,85 грн; суми прострочених платежів за комісією - 3380,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 66432,70 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, висновки суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, зроблені з неправильною оцінкою фактичних обставин, що мають значення для справи.

Відповідач зауважує, що з розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем до місцевого суду, вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» здійснила нарахування відсотків у розмірі 45908,85 грн, що разом із тілом кредиту та комісією становить суму у розмірі 84289,10 грн, що порушує пункт 1 договору, в якому зазначена орієнтовна загальна вартість кредиту 77040,00 грн.

Вказано, що розмір нарахованих відсотків не є справедливим з огляду на норми матеріального права та розміру отриманих кредитних коштів.

Також, на думку відповідача, стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії) є незаконною та, зі змісту кредитного договору, неможливо визначити і встановити послуги, за які здійснюється вказане стягнення.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохав суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року без змін.

Також вказано, що комісія, відсоткова ставка, терміни й інші умови кредитування прямо вказані в положеннях кредитного договору та станом на дату підписання такого договору відповідали чинному законодавству, з чим відповідач була ознайомлена і відповідно остання прийняла умови такого кредитного договору

Наголошено, що пунктом 1 договору встановлена орієнтовна з агальна вартість наданого кредиту, яка складала 77040,00 грн, яка є орієнтовною, тобто приблизною, адже розрахована у відповідності із графіком погашення платежів, тобто, при її встановленні, бралося до уваги добросовісне виконання боржником свого грошового обов`язку та внесення на рахунок кредитора періодичних платежів згідно погодженого графіку, що у свою чергу зменшувало б розмір неповернутого тіла кредиту.

Безпосередньо самим Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 84289,10 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що 20 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 423350-КС-003 про надання кредиту (далі - договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 20 січня 2022 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 423350-КС-003 про надання кредиту.

20 січня 2022 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 423350-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9479, на фінансовий номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Так, місцевим судом було встановлено та сторонами справи не заперечується, що 20 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 423350-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 35000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86670555 % за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (далі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 35000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 423350-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 423350-КС-003, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 423350-КС-003 позичальника ОСОБА_1 , на виконання умов договору, здійснила часткову оплату за договором № 423350-КС-003 на загальну суму 7227,05 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої-другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами спірного договору про надання споживчого кредиту, що підписаний сторонами спору, узгоджено, що строк кредиту становить 24 тижнів (термін дії - до 07 липня 2022 року); процентна ставка в день - 0,86670555 (фіксована); протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до місцевого суду, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося за період часу з 20 січня 2022 року до 07 липня 2022 року, що відповідає строку дії кредитного договору.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на узгоджені положення спірного договору, а також беручи до уваги матеріали справи, колегія суддів вважає необґрунтованим довід відповідача про те, що стягнення відсотків за користування кредитом здійснено несправедливо та з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо стягнення комісії за видачу кредиту

У поданій апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що сума нарахована по комісії за надання кредиту у розмірі 3380,25 грн не підлягає стягненню з ОСОБА_1 з огляду на положення Закону України «Про споживче кредитування» та неможливості визначення переліку послуг, за які стягується вказана комісія.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, аналізуючи матеріали справи вбачається, що сторонами спірного правочину було узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 5250,00 грн, що в свою чергу було відображено й у графіку платежів.

Підписуючи договір №423350-КС-003 про надання кредиту від 20 січня 2022 року, що підтверджується проставленим підписом одноразовим ідентифікатором, який було надано відповідачу, ОСОБА_1 була проінформована належним чином про сплату комісії за надання кредиту, що встановлена у твердій грошовій сумі, та інформація про яку міститься і в графіку платежів.

Отже, доводи апеляційної скарги, що покладення на відповідача обов`язку сплачувати комісію є несправедливими умовами кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами кредитного договору встановлено сплату комісії саме за надання кредиту, що передбачено на законодавчому рівні, та укладаючи кредитний договір відповідач погодилася на такі умови.

Колегія суддів, з огляду на доводи поданої апеляційної скарги, вважає за потрібне наголосити, що загальна вартість наданого кредиту, яка зазначена у спірному договорі у розмірі 77040,00 грн, є орієнтовною, тобто приблизною, адже при його здійсненні позивачем презюмується належне виконання учасниками правочину взятих на себе зобов`язань.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Усенко А.В., слід залишити без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в частині судового збору, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Усенко Антон Володимирович - залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко