Справа № 127/8063/25
Провадження № 2/127/1442/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретарі судового засідання Коваленко Д. І.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - прокурора Колівошко С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди в розмірі 590000,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 29 листопада 2017 року було відкрито кримінальне провадження №0001385 за ст. 364367, ч. 3 ст. 382 КК України щодо колишнього слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та процесуального керівника прокурора Сороки М. К., які спільно навмисно допустили неправомірні дії під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000291.

При цьому вказує, що слідчі в межах кримінального провадження №0001385 не проводили досудове розслідування та необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, не усунувши недоліки, зазначені в ухвалах слідчих суддів, виносили невмотивовані та незаконні постанови про закриття кримінального провадження, виклавши у них свідомо недостовірні доводи, копії яких навмисно не спрямували на адресу позивача. Постанови про закриття кримінального провадження були скасовані ухвалами слідчих суддів, оскільки їх винесено без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, є невмотивованими та передчасними.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001385 здійснював прокурор Чекін О. В., який вступивши в змову з слідчими, спільно зайнялися невластивою для цих посадових осіб діяльністю - укриттям посадових злочинів, навмисне скоєних щодо позивача фігурантами у справі і протягом тривалого часу тільки імітують розслідування та нагляд у кримінальному провадженні №0001385.

Прокурор Чекін О. В. самоусунувся від виконання свої посадових обов`язків та не забезпечував проведення досудового розслідування у розумні строки, не перевіряв законність постанов слідчого, не надавав вказівок, не ініціював питання про усунення слідчого, навмисно приховував посадові злочини, чим порушив вимоги ст. 2, 8, 9, 28, 36, 92, 284 КПК України.

Позивач зазначає, що кримінальне провадження триває понад 87 місяців, що не є розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, вказує, що протягом 46 місяців він був позбавлений статусу потерпілого, що обмежувало його процесуальні права. Тривала процесуальна невизначеність завдала душевних страждань, які виразилися у позбавленні відчуття захищеності, приниженні, зневаги. Бездіяльність прокурора та надмірна тривалість кримінального провадження є для нього психотравчуюючими факторами, він змушений відвідувати орган досудового розслідування, суд, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.

Щодо бездіяльності прокурора Чекіна О. В. та слідчого та порушенням розумних строків під час кримінального провадженні №0001385 до ЄРДР внесені відомості № 001217 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Позивач зазначає, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність прокурора та надмірна тривалість досудового розслідування. Завдану моральну шкоду він оцінює в 590000,00 грн, які просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.1-6).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (а.с.77).

Користуючись своїм правом, представник Харківської обласної прокуратури Крупська К. М. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити. Свої доводи обґрунтовує тим, що слідчими під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0001385 неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані ухвалами слідчих судді. Востаннє постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2023 року. Наразі у кримінальному провадженні проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на прийняття остаточного рішення. При цьому представник відповідача зазначає, що ухвали суду про скасування постанов слідчих свідчать лише про формальний характер недоліків цих рішень і не містять конкретних вказівок щодо порушень чи недопрацювань у ході досудового розслідування. Слідчі судді посилалися виключно на загальні вимоги КПК України, які, на переконання відповідача, були виконані слідчими у повному обсязі. Подальше проведення слідчих дій не могло змінити висновків про відсутність у діях службових осіб прокуратури ознак кримінальних правопорушень. Оскільки чинне законодавство не передбачає можливості оскарження ухвал слідчих суддів про скасування постанов слідчих, надати їм належну оцінку судом вищої інстанції неможливо. При цьому дії прокуратури за результатами розгляду скарг на постанови про закриття провадження жодного разу не визнавалися судом незаконними. Отже, твердження позивача про незаконні дії службових осіб прокуратури у кримінальному провадженні №0001385 не відповідають дійсності, не підтверджені доказами та спростовуються матеріалами справи. Не підтверджено також порушення прав позивача чи завдання останньому моральної шкоди. Позивач не обґрунтовує, які саме його права були порушені, а твердження про необхідність частих поїздок до суду та органів слідства є неправдивими, оскільки він фактично участі у розслідуванні не брав. Натомість його численні звернення здебільшого є безпідставними та спрямовані на отримання необґрунтованої вигоди. Таким чином, доводи позивача про негативний вплив досудового розслідування на його спосіб життя та порушення його прав є недостовірними й не підтверджені жодними доказами. Також зазначає, що на даний час відсутні будь-які судові рішення чи висновки компетентних органів, у тому числі прокурора вищого рівня, до повноважень якого згідно зі ст. 308 КПК України належить розгляд скарг щодо невиконання або неналежного виконання службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури. Оскарження дій посадових осіб прокуратури є формою реалізації права позивача на контроль за їх діяльністю у межах кримінального провадження та достатньою формою справедливої сатисфакції. Однак, наявність окремих недоліків у процесуальній діяльності таких осіб не свідчить про незаконність їх дій у цілому й не може бути безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди (а.с.84-89).

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Третя особа письмових пояснень не надав, жодної позиції стосовно заявлених позовних вимог в інший процесуальний спосіб не висловив.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті(а.с.106).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2025 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд прийняв до розгляду ряд доказів сторони позивача.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги. При цьому зазначив, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність відповідача та надмірна тривалість кримінального провадження. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади під час здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих осіб та така шкода презюмується.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а також суду повідомив, що позивачем не було доведено жодної зі складових деліктного правопорушення, зокрема не встановлено факту заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими вимогами. Крім того, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що прокурором було допущено порушення його прав. У разі вчинення таких дій відповідні обставини могли б бути підставою для дисциплінарного провадження, а вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності прокурорів віднесено до компетенції Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Рішення цієї комісії є належним доказом вищевказаних обставин. Однак позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві тверджень. Щодо ухвал слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження, то обставини, встановлені під час розгляду скарг у порядку ст. 303 КПК України, не передбачають можливості встановлення протиправності та вини органу досудового розслідування, які є необхідними елементами деліктного зобов`язання. Рішення прокурора можуть бути оскаржені лише слідчому судді або в порядку дисциплінарного провадження. Відтак ухвала слідчого судді, постановлена в порядку передбаченому ст. 303 КПК України, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, постанови про закриття кримінального провадження були винесені слідчими, а не прокурором. Також зазначив, що оцінка дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження здійснюється судами в порядку кримінального судочинства, а не цивільного. Крім того, ст. 308 КПК України встановлює порядок оскарження недотримання розумних строків під час досудового розслідування, і саме рішення, ухвалене за результатами такої скарги, може свідчити про порушення слідчим або прокурором відповідних строків. Однак позивач не звертався до суду з вказаними скаргами, а відповідні обставини судом не встановлені, що свідчить про відсутність належних доказів.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 29 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №0001385 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 ст. 364, ч. 1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року щодо зобов`язання внести відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року щодо неправомірних дій старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Корбаня В. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М.К. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000291 від 23 жовтня 2014 року.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим в м. Полтаві.

Процесуальне керівництво здійснюють прокурори Харківської обласної прокуратури: Чекін О. В., ОСОБА_4 , Крупка А. А, ОСОБА_5 , Бунакова І. О.

Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001385 від 20 лютого 2020 року (а.с.7-10).

19 лютого 2018 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001385, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.3 ст.382 КК України, у діях старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Корбаня В. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М. К.(а.с.11-13).

06 березня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа №646/1109/18) постанова про закриття кримінального провадження №0001385 від 19 лютого 2018 року скасована. Скасовуючи постанову, слідчий суддя виходив з того, що не було вжито всіх заходів для встановлення кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним (а.с.14).

20 березня 2018 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. вдруге закрито дане кримінальне провадження(а.с.15-17).

07 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа №646/1109/18) скасовано постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. про закриття кримінального провадження від 20 березня 2018 року. Скасовуючи постанову слідчий суддя зазначив, що не було вжито всіх заходів для встановлення кримінального правопорушення, не з`ясовано та не перевірено всіх обставин, які зазначені в заяві про вчинення кримінального правопорушення, тому досудове розслідування проведене не повно, а висновок слідчого є передчасним (а.с.18).

18 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова (справа №646/1109/18) скасовані постанови слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 1 класу Жеваги В. В. від 21 та 29 березня 2018 року про відмову у визнанні потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001385 від 29 листопада 2017 року (а.с.19).

06 квітня 2020 року постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві Мироненко Д. І. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001385 від 29 листопада 2017 року(а.с.20-21).

Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Октябрському районному суду м. Полтави від 14 січня 2021 року (справа №554/4925/20) (а.с.24-25).

25 червня 2021 року постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Дерев`яшкіна В. В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001385 від 29 листопада 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.26-31).

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 оскаржив цю постанову та 07 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова вищевказану постанову слідчого ОСОБА_9 скасовано, а матеріали кримінального провадження №0001385 від 29 листопада 2017 року повернуто до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Скасовуючи цю постанову, слідчий суддя виходив, зокрема з того, що не було розглянуте питання про визнання особи потерпілим за цим кримінальним провадженням для прийняття обґрунтованого рішення та виконання інших слідчих (розшукових) дій (а.с.35).

17 січня 2022 року постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР Шевченка А. В. кримінальне провадження №0001385 від 29 листопада 2017 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень(а.с.36-37).

22 червня 2023 року ОСОБА_1 оскаржив цю постанову та 30 червня 2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова скасовано вищевказану постанову слідчого Шевченка А. В. про закриття кримінального провадження. Скасовуючи цю постанову, слідчий суддя зазначив, що ця постанова не містить даних про слідчі дії, проведені в ході досудового розслідування, за результатами яких слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, постанова є немотивована, прийнята передчасно та з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства (а.с.41).

З листа заступника керівника Харківської обласної прокуратури Станіслава Муратова №31/3-76-15 від 31 серпня 2023 року, яке адресоване Вячеславу та Ельдару Ісмайлову слідує, зокрема, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001385 триває, виконуються необхідні слідчі (розшукові) дії, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора в порядку ст. 303-307 КПК України (а.с.53).

Також позивач надав ряд скарг, адресованих процесуальному керівнику прокуратури першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальному провадженні слідчих територіального управління Державних бюро розслідувань Харківської області Чекіну О. В., в яких просив виконати вказівки слідчих суддів зазначених в ухвалі суду, розглянути його клопотання, видати йому пам`ятку про права потерпілого, допитати його в якості потерпілого та вчинити ряд інших слідчих дій, які на його думку були необхідними для розслідування даного кримінального правопорушення та встановлення винних осіб(а.с.42-44, 46-47, 49-51).

Вказані звернення були розглянуті прокурором Чекіном О. В. та за результатом їх розгляду були надані відповідь у формі листів.

Так, в листі Харківської обласної прокуратури №31/1-1062-17 від 04 серпня 2021 року повідомлено, що за результатами проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0001385, 25 червня 2021 року слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві Дерев`яшкіним В. В. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 та ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень та роз`яснено порядок оскарження дій слідчого та прокурора в порядку ст. 303-304 КПК України (а.с.48).

В листі №31/1-1062-17 від 23 вересня 2021 року повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001385 триває, проводяться всі необхідні слідчі дії. Крім того, роз`яснено, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності. З питань щодо невиконання або неналежного виконання слідчим своїх обов`язків під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні заявник має право звернутися до підрозділу внутрішнього контролю ДБР. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303304 КПК України(а.с.45).

В листі Харківської обласної прокуратури №31/1-1062-17 від 18 жовтня 2021 року повідомляється ОСОБА_1 , що його заяви з аналогічних питань вже розглядались обласною прокуратурою та 23 вересня 2021 року надано письмову відповідь за №31/1-1062-17 в якій роз`яснено порядок оскарження дій, рішень та бездіяльності слідчого та прокурора (а.с.52).

Суд звертає увагу, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 зверталися до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001385 та неправомірна тривалість цього кримінального провадження встановлена та цій обставині надана відповідна оцінка.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, якою залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2019 року, частково задоволений позов ОСОБА_11 до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України, третьої особи слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В. В., прокурора прокуратури Харківської області Сороки М. К. про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади задоволено частково (а.с.60-63).

Постановою Верховний Суд від 17 вересня 2020 року рішення як першої, так і апеляційної інстанції залишені без змін (а.с.65-70).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року у справі №638/3821/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, частково задоволений позов ОСОБА_7 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В. В., прокурор прокуратури Харківської області Сорока М. К. про відшкодування моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю органів досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001385 (а.с.54-55,56-59).

Позивач є особою з інвалідність ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12 липня 2011 року (а.с.71). Крім того, позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з 29 липня 2024 року в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне), що підтверджується довідками Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Управління соціального захисту населення (Правобережне) від 29 липня 2024 року № 509- та Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 21 березня 2025 року № 08/00/008/18622 (а.с.72,76).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення від 20 вересня 2017 року слідує, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1996 рік), посттравмативнаенцефалопатія з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним та астенічним синдромами, вегето-судинними пароксизмами за змішаним типом; атеросклеротичний кардіосклероз, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; стан після оперативного лікування та ПХТ СА сігмовидної кишки Т4 NO MO (07.02.2010). Коланостома, ХБП 1 ст., пієлонефріт, стадія ремісії. Парапельвикальнакиста лівої нирки великих розмірів ХПН 0 ст.(а.с.112).

Позивачем також долучено до матеріалів справи висновок №228/104 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 01 листопада 2024 року та виписку із медичної картки амбулаторного хворогота акт судово - медичного дослідження №4236-02/10 від 02 вересня 2010 року(а.с.110-113).

Позивач, звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, як на підставу своїх вимог вказує на бездіяльність прокурора та надмірну тривалість кримінального провадження №0001385.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 612/3521/16-ц).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

В даному випадку відсутні підстави для застосування ст.1176 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 зазначено, що: «правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вказувалося, позивач, звертаючись до суду за захистом свого права, вказує на бездіяльність прокурора та надмірну тривалість кримінального провадження №0001385.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 757/62500/16-ц).

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Позивач має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де заявник є потерпілим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, постанови Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, від 13 вересня 2023 року у справі № 757/62500/16-ц).

Спричинення моральних страждань у зв`язку з тривалістю кримінального провадження може бути обумовлено тим, що особа була змушена відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними заявами й клопотаннями, що не входило до її звичайної діяльності (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 757/62500/16-ц).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatismutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (PelissierandSassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17).

Загальні принципи щодо ефективності розслідування у розумінні статті 2 Конвенції наведені в рішенні у справі «Мустафа Тунч і ФечіреТунч проти Туреччини» [ВП] () [GC], заява № 24014/05, пункти 169-182, від 14 квітня 2015 року). Зокрема, після виникнення зобов`язання провести розслідування дотримання процесуальних вимог за статтею 2 Конвенції оцінюється на підставі декількох основних критеріїв: належність слідчих дій, оперативність розслідування, залучення членів родини померлого та незалежність розслідування. Ці елементи є взаємопов`язаними і кожен з них окремо не може бути самоціллю (там само, пункт 225) (рішення ЄСПЛ від 14.10.2021 у справі «Азовцева проти України» (Заява № 64932/12)).

ЄСПЛ у своїх рішеннях послідовно наголошує на обов`язку держави забезпечити ефективне розслідування кримінальних правопорушень. Одним із критеріїв (елементів) ефективності розслідування кримінальних правопорушень є його оперативність, тобто дотримання розумних строків.

Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом сформовано сталу практику, згідно з якою підставою для відшкодування моральної шкоди може бути неефективність кримінального провадження, в тому числі його надмірна тривалість. При цьому спричинення моральних страждань може бути обумовлено тим, що особа була змушена відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними заявами й клопотаннями, що не входило до її звичайної діяльності.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною другою статті 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною першою статті 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Судом установлено, що 29 листопада 2017 року до ЄРДР внесено відомості за №0001385 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382 КК України, на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року щодо зобов`язання внести відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року щодо неправомірних дій старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Корбаня В. В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Сороки М. К. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000291 від 23 жовтня 2014 року.

Разом з тим, кримінальне провадження №0001385 станом на день розгляду справи ще досі триває, з часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань минуло понад 7 років. За вказаний період часу ухвалами слідчих суддів за скаргами ОСОБА_1 скасовано чотири постанови про закриття кримінального провадженні, які винесені органами досудового розслідування. При цьому, слідчими виносилися постанови про закриття кримінального провадження без вчинення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій під час здійснення досудового розслідування, на що щоразу звертали увагу слідчі судді у своїх ухвалах, однак вони залишалися поза увагою органу досудового розслідування та такі недоліки не усувалися.

Так, на підставі досліджених ухвал слідчих суддів, судом встановлено, що при скасуванні постанов слідчих про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу приходили до переконання про допущення істотної неповноти досудового розслідування, усунення якої потребує виконання слідчих та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів; передчасність винесених постанов про закриття кримінального провадження без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів тощо.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про тривале невиконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, яка пов`язана з неодноразовою бездіяльністю службових осіб відповідача, що спричинило до правової невизначеності в питанні підтвердження чи спростування звинувачення посадових осіб, яке стосуються прав потерпілого ОСОБА_1 , зокрема на відшкодування шкоди, що не можна вважати розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоби право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

Проведення досудового розслідування у розумні строки є безумовним службовим обов`язком прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження.

Тобто відповідачем не було спростовано презумпцію неправомірної тривалості досудового розслідування.

При цьому суд також звертає увагу, що факт неправомірної тривалості досудового розслідування по кримінальному провадженні №0001385 встановлений і під час розгляду цивільних справ №638/9834/18 та №638/3821/18

Обставинами розгляду даних справ було саме кримінальне провадження №0001385 та учасником цих справ був відповідач у цій цивільній справі.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

З урахуванням наведених обставин твердження відповідача про те, що встановлення дотримання розумних строків досудового розслідування кримінального провадження здійснюється виключно в порядку кримінального судочинства та бездіяльність відповідача може бути встановлена в рамках кримінального чи дисциплінарного провадження не заслуговують на увагу.

Надмірна тривалість кримінального провадження є порушенням прав позивача.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/11835/22.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію (Рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Рішення від 15.01.2009 року «Бурдов проти Росії»). У вказаних рішеннях суд зазначив: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkovandothersv.Ukraine), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я особи.

В даному випадку надмірна тривалість кримінального провадження, неодноразові звернення позивача як до органів досудового розслідування, так і до суду, неодноразові скасування судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з неповнотою дослідження обставин кримінального провадження, невизначеність правовідносин і необхідність відстоювати свої законні права та інтереси в судовому порядку поза розумним сумнівом завдали позивачу душевних страждань, завдаючи моральної шкоди.

Завданні моральні страждання знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з тривалістю кримінального провадження (з 2017 року).

Неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку з невчиненням слідчих дій, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачем незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22, від 07 червня 2023 року у справі № 335/8532/21, від 04 жовтня 2023 року в справі № 607/1185/22, від 22 травня 2024 року в справі №757/30529/22.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про недоведеність позивачем усіх складових деліктної відповідальності, оскільки на підставі оцінки наданих доказів, в силу статей 81, 85 ЦПК України, судом встановлено факт надмірної тривалості кримінального провадження №0001385 від 29 листопада 2017 року, спричиненої незаконною бездіяльністю уповноважених осіб відповідача щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що в силу вимог статті 1174 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

Щодо твердження відповідача, що скасування судом процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, то суд також не бере його до уваги, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме надмірна тривалість досудового розслідування кримінального провадження №0001385, що спростовує заперечення відповідача.

Інші доводи відповідача не спростовують спричинення позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, тривалість досудового розслідування кримінального провадження, глибину душевних страждань позивача, які є відчутними, але не критичними, а також вимоги розумності та справедливості, а тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про прокуратуру», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.15,16, 23, 167, 170, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.2, 9, 28 КПК України, ст.2, 4, 6, 10 - 13, 76-83, 89,141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Держава України в особі Харківська обласна прокуратура: ; місцезнаходження: м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4,

Чекін Олександр Валерійович - прокурор Харківської обласної прокуратури, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4.

Суддя: