П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа №945/689/23

провадження №22-ц/812/1743/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тавлуя В. В. у приміщенні суду у селищі Березанка Миколаївської області, за позовом Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої природно-заповідному фонду України,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» (далі РЛП «Тилігульський») звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.

12 грудня 2022 року о 22:00 ОСОБА_1 на з`єднувальному каналі між Чорним морем та Тилігульським лиманом біля с. Сичавка Одеського району Одеської області на території РЛП «Тилігульський» незаконними знаряддями лову без відповідних дозвільних документів за допомогою підсаки виловила рибу «кефаль» в кількості 14 шт.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року у справі № 504/3986/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 170 грн з конфіскацією знарядь вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

Позивач зазначав, що такими незаконними діями ОСОБА_1 заподіяла шкоду природно заповідному фонду України у розмірі 23 268 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути шкоду з відповідачки на його користь.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року позов РЛП «Тилігульський» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» 23 268 грн шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду України та на користь держави 2684 грн судового збору.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами наявність підстав для відшкодування шкоди.

Ухвалою того ж суду від 13 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2024 року відмовлено.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не досліджено та не надана оцінка наявності у позивача належних правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право на стягнення суми завданої шкоди. На місці події відсутні попередження про територію регіонального ландшафтного парку та відсутні встановлені законодавством державні охоронні та інформаційні знаки, що це є землі природно-заповідного фонду та на них встановлено обмеження використання.

Також вказувала, що позивач не довів наявність у нього повноважень на звернення до суду з цим позовом.

Доводи інших учасників справи

РЛП «Тилігульський» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

Рішенням Одеської обласної ради від 25 листопада 1997 року №176-ХХІІ ухвалено створити на території Комінтернівського та Березівського районів без вилучення земель у землекористувачів регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» загальною площею 13954 га, з них 9981 га площа частини акваторії лиману.

Відповідно до Статуту регіонального ландшафтного парку «Тилігульський», затвердженого розпорядженням голови Одеської обласної ради №71/2020-ор від 14.02.2020, регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада в межах повноважень, визначених законодавством України. Регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання та який входить до складу природно-заповідного фонду України. Цей парк створений з метою збереження в природному стані унікальних природних комплексів Тилігульського лиману та прилеглих територій в межах Одеської області, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення на відповідній території. РЛП «Тилігульський» є юридичною особою. Одним з основних завдань парку є регулювання господарської рекреаційної та інших видів діяльності з метою збереження його водних об`єктів, рослинного та тваринного світу. Одними із предметів діяльності парку є забезпечення порядку використання природних ресурсів в межах території парку; забезпечення додержання режиму охорони регіонального ландшафтного парку, попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства в межах території регіонального ландшафтного парку; складання протоколів про адміністративні правопорушення в галузі охорони довкілля і використання природних ресурсів.

Рішенням Одеської обласної ради від 10 серпня 2020 року №1376-VII затверджено нову редакцію Положення про регіональний ландшафтний парк «Тилігульський».

Згідно з нормами Положення на території заповідної зони РЛП «Тилігульський» рибальство заборонено, на інших територіях парку рибальство можливо на спеціально виділених ділянках під наглядом відповідних служб РЛП.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року у справі №504/3986/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП «Порушення правил охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду» та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 170 грн з конфіскацією знарядь вчинення правопорушення та незаконно добутих природних ресурсів.

У цьому судовому рішенні встановлено, що ОСОБА_1 12 грудня 2022 року о 22:00 на з`єднувальному каналі між Чорним морем та Тилігульським лиманом біля с. Сичавка Одеського району Одеської області на території РЛП «Тилігульський» незаконними знаряддями лову без відповідних дозвільних документів за допомогою підсаки добувала рибу «кефаль» в кількості 14 шт. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнала повністю, не оспорюючи докази зібрані у справі.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з нормами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положення ч.1 ст.42 ЦПК України передбачають, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За приписами статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням прав розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17).

Згідно з нормами статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Стаття 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначає, що регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

На регіональні ландшафтні парки покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі.

Стаття 91 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а саме здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду.

Згідно з вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Стаття 65 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регламентує, що розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об`єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У Додатку №7 до постанови Кабінету Міністрів України №575 від 10 травня 2022 р. «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» визначено, що розмір шкоди за одну особину риби кефаль становить 1662,00 грн.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог РЛП «Тилігульський», суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами наявність підстав для відшкодування йому відповідачкою шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що вина відповідачки у вчиненні на території РЛП «Тилігульський» адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП, доведена постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року. Відповідачка цю постанову не оскаржувала.

Розрахунок шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачкою законодавства про природно-заповідний фонд, здійснений відповідно до додатку №7 до постанови Кабінету Міністрів України №575 від 10.05.2022 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», є правильним.

Одним з основних завдань РЛП «Тилігульський» є регулювання господарської рекреаційної та інших видів діяльності з метою збереження його водних об`єктів, рослинного та тваринного світу. Одними із предметів діяльності парку є забезпечення порядку використання природних ресурсів в межах території парку; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства в межах території регіонального ландшафтного парку.

РЛП «Тилігульський» є юридичною особою, а тому наділений цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача були порушені відповідачкою внаслідок незаконного вилову риби на території РЛП «Тилігульський», який забезпечує порядок використання природних ресурсів в межах території парку.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року.