КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2663/25
Провадження № 2/552/1630/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Безугла А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 13 грудня 2021 року між сторонам укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т.В. за реєстровим № 3331. За даним договором позивач передав відповідачу позику в сумі 875 580 гривень 84 копійки, що за офіційним курсом Нацбанку України на дату укладення цього договору є еквівалентом 32 400 доларів США, які відповідач повинен, починаючі з 13.01.2022 р. повертати суму в гривні, що є еквівалентом 600 доларів США 00 центів за офіційним курсом Нацбанку України на дату повернення та підлягали зарахуванню на картковий рахунок позикодавця, кінцевий строк повернення боргу 13.04.2022 року. 13 грудня 2021 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є машиномісце № НОМЕР_1 (паркінг № 4), загальною площею 14,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим, оскільки ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року по справі 757/16038/23-к, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , зокрема і на зазначене нерухоме майно. Відповідач повернув 1000,00 доларів США , іншу частину боргу не повернуто. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 31 400,00 доларів США , 3 % річних за період з 14.04.2022 року по 02.02.2025 року 2 800,00 доларів США та судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.07.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання.

У судовому засіданні представник позивача Ковальчук А.Г. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно. Враховуючи те, що представник відповідача повторно надав чергову заяву про відкладення розгляду справи без поважних причин, що розцінено судом як перешкоджання судовому процесу.Надав відзив на позовну заяву про не визнання позовних вимог посилаючись на те, що законом передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Власник майна може подати клопотання про скасування арешту, обґрунтовуючи це тим, що арешт предмета іпотеки порушує його права, що дасть можливість позивачу реалізувати його право, витребувати та зареєструвати право власності на предмет іпотеки. Просив відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 13 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т.В. за реєстровим № 3331.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до п.1.1. Договору позики позивач передав відповідачу гроші в сумі 875 580 гривень 84 копійки, що за офіційним курсом Нацбанку України на дату укладення цього договору є еквівалентом 32 400 доларів США. Позичальник зобов`язувався повернути отриману суму в строки і в порядку зазначених в п.п.2.2. даного Договору.

Відповідно до п.п. 2.2. цього договору позичальник зобов`язується щомісяця протягом трьох місяців з дати укладення цього договору, починаючи з 13.01.2022 року повертати суму в гривні, що є еквівалентом 600 доларів США за офіційним курсом Нацбанку України на дату повернення та підлягають зарахуванню на картковий рахунок позикодавця, реквізити якого будуть ним позичальнику. Кінцевий строк повернення боргу 13.04.2022 року, при цьому у випадку зміни курсу, сума боргу, яка повертається, має складати еквівалент 32 400 доларів США. За позичальником залишається право повернути борг і раніше вказаної дати, але позикодавець зобов`язується не вимагати дострокового повернення боргу.

В обумовлений строк кошти відповідачем не були повернуті позивачу.

12 січня 2022 року відповідачем повернуто 1000 доларів США в еквіваленті у гривні.

Таким чином, станом на дату зверненням до суду із даним позовом відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 31 400 доларів США

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц суд касаційної інстанції вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди мають виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 13.12.2017 року у справі № 6-996цс17, від 25.03.2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14.04.2020 року у справі № 628/3909/15, від 21.07.2021 року у справі № 758/2418/17.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/1897/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17).

13 грудня 2021 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є машиномісце № НОМЕР_1 (паркінг № 4), загальною площею 14,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року по справі 757/16038/23-к за клопотанням слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0000600 від 13.05.2021 року, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , зокрема на машиномісце № НОМЕР_1 (паркінг № 4), загальною площею 14,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати як власникам, так іншим третім особам, що заявлять право вимоги на нього, а також вчиняти будь-які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо цього майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців тощо).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року по справі 757/16038/23-к ухвала Печерського районного суду м. Києва залишена без змін.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Окрім того, статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

За таких обстави, сума стягнення грошових коштів підлягає у іноземній валюті.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 31400 доларів США підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

На підставі розрахунку ставка 3 % річних визначено позивачем за період з 14 квітня 2022 року по 02 лютого 2025 року із розрахунку 3%/365 (днів) х 31400 доларів США (розмір боргу) х 1085 (кількість днів прострочення) становить 2800 доларів США

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошового зобов`язання у розмірі 31 400 доларів США, 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання у розмірі 2800 доларів США.

Встановивши дані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 320 грн. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10, 12, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 13.12.2021 року , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою-Соловей Т.В. у розмірі 31 400 доларів США, 3% річних у розмірі 2 800 доларів США, а всього 34 200 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 11 320 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення виготовлений 25 листопада 2025 року.

Головуючий Ж.В. Кузіна