РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2829/19

Провадження № 22-ц/4815/1283/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Ковальова І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позов обґрунтовував тим, що 04,12.2009 року ОСОБА_2 отримав від нього, позику у розмірі 10 000 доларів США під 3 % в місяць, 18.01.2010 року отримав ще 5 000 доларів США під 4 % в місяць.

Станом на 18.05.2011 року сума заборгованості склала 15 000 доларів США та 10 766 доларів США відсотків, однак було повернуто 2500 доларів США відсотків.

Станом на 31.12.2011 року загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 разом склала 28 928 доларів США.

23 квітня 2013 року ОСОБА_2 повернув йому частину позики, зокрема у розмірі 20 000 доларів США.

Станом на 23.04.2013 року сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 склала 7000 доларів США, що еквівалентно 189 399 грн, за курсом НБУ станом на 12.02.2019 року.

У строк повернення грошових коштів 31 грудня 2016 року, ОСОБА_2 не повернув позику у вищезазначеному розмірі.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу згідно розписки у розмірі 7000 доларів США, що еквівалентно 189 399 грн (24 травня 2023 року позивачем подано заяву про проведення розрахунку заборгованості станом на 2023 рік де 7000 доларів США еквівалентно 255 980,20 грн); суму інфляційних витрат від простроченої суми у розмірі 49300,71 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 122756,49 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3615,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених ним позовних вимог, а саме факт передання позивачем у позику відповідачу грошових коштів в розмірі 7000 доларів США, оскільки згідно висновку експерта рукописний запис "зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р." у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 виконаний іншою особою.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі пояснює, що в судових засіданнях 9 січня 2020 року, 24 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 неодноразово підтверджував суду отримання коштів від позивача та, що ставив свій підпис на другій сторінці оригінальної розписки розрахунків від 29.10.2013 року.

У ході судового розгляду також було допитано свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що ОСОБА_2 отримав кошти від ОСОБА_1 .

Суд помилково взяв до уваги лише один доказ висновок експерта і не дослідив взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

08 вересня 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу у якому покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Вказує, що відповідач не погоджував умови договору позики волю на вчинення правочину не виявляв. Позивач на спростування кваліфікації договору позики як неукладеного не надав, доказів виконання його умов обома сторонами, зокрема передання грошових коштів в борг, часткового погашення заборгованості.

Допитаний свідок ОСОБА_3 вказав, що не був свідком ні написання розписок, ні передачі грошових коштів, а лише чув про наявність боргових відносин від позивача.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Зі змісту наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_1 , 04.12.2009 р. отримав гроші в борг у ОСОБА_1 10 (десять) тисяч доларів США під 3% річних. 18.01.2010 р. отримав гроші в борг у ОСОБА_1 5 (п`ять) тисяч доларів США під 3 (виправлено) 4 % в місяць. Станом на 18.05.2011 р. сума заборгованості склала 15 (п`ятнадцять) тисяч доларів США та 10 766 тис. доларів США процентів, однак було повернуто 2,5 тис.доларів США. Станом на 31.12.2011 р. загальна заборгованість з процентами склала 28928 тис. доларів США. Починаючи з 2012 року із загальної суми 28928 тис. доларів США 3% в місяць складає 867 доларів США. Станом на 01.09.2012 сума заборгованості за відсотки склала 3098 доларів США. Вищезгадані кошти зобов`язуюсь повернути до 31.12.2012 підпис ОСОБА_2 14.09.2012 р.

На звороті розписки зазначено: 23 квітня 2013 ОСОБА_1 отримав 20 тис доларів США (двадцять тисяч). Отримав 20.000 $ підпис. залишилось 7 тис. доларів США на 23.04.2013 р. підпис. Зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р. підпис.

У суді першої інстанції позивач пояснив суду, що у 2009 році він позичив ОСОБА_2 10000 доларів США та 5000 доларів США, про що останній написав розписки. У подальшому оригінали даних розписок були повернуті позивачем відповідачу у зв`язку з поверненням позики на суму 15000 доларів США. При цьому, ними не обумовлювалася сплата відсотків за користування позиченими грошовими коштами. Тобто, відповідач, позичивши у позивача 15000,00 доларів США повинен був повернути таку ж саму суму позики, що ним і було зроблено. При цьому, грошові кошти в розмірі 7000,00 доларів США позивач відповідачу не передавав.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Обов`язок із доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Заперечуючи проти вимог позову, відповідач заявляв клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності йому підпису у розписці.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: чи виконано рукописний напис "Зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 року" та підпис під ним у розписці від 23 квітня 2013 року особисто ОСОБА_2 або іншою особою? Якщо так, то чи виконано цей напис під впливом збиваючих факторів (природних, штучних), навмисно зміненим почерком, чи перебувала особа, яка вчинила зазначений напис та підпис у незвичайному стані?

Згідно висновку експерта № 15204 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №569/2829/19 складеного 04 березня 2024 року вбачається, що рукописний запис "зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р." у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання грошей в борг виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_2 .

Підпис від імені ОСОБА_2 під рукописним записом "зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р." у нижній частині зворотної сторони розписки від 14.09.2012 від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 про отримання грошей в борг виконаний під впливом на процес письма тимчасових збиваючих факторів штучного характеру, зокрема, із застосуванням технічних прийомів шляхом перерисовки у світлі, що проходить, із використанням як моделі підпису від імені ОСОБА_2 , що розміщений під рукописним записом "залишилось 7 тис. доларів США на 23.04.2013р." на зворотній стороні вказаної розписки, у зв`язку з чим питання щодо виконавця підпису не вирішувалось через спосіб виконання досліджуваного підпису.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт Фраймович Л. повністю підтримала висновок експерта № 15204 за результатам проведення судової почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, складений 04 березня 2024 року та підстави, викладені у висновку. Крім того пояснила, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2023 року експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачається з висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року по справі №227/3760/19-ц … підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений…. У випадку, коли сторона не виявила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносин за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2025 року у справі № 487/3097/19 касаційний суд вважав, що у справах за позовом про стягнення заборгованості за договором позики, у межах розгляду яких позичальник (його правонаступник, (правонаступники)) оспорює факт укладення договору позики, саме на позивача (позикодавця) покладений обов`язок доведення тієї обставини, що позичальник підписав боргову розписку, а не на відповідача, який заперечує таке підписання (факт вчинення правочину). Належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є саме висновок почеркознавчої експертизи.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Аналізуючи подані сторонами докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, а саме: факту позики відповідачу грошових кошти в розмірі 7000 доларів США, за умови встановлення експертом виконання рукописного запису "зобов`язуюсь повернути до 31.12.2016 р." у нижній частині зворотної сторони поданої позивачем розписки від 14.09.2012 не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.