П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 756/11925/23

Провадження: № 22-ц/824/14006/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Напрієнко Марини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Майбоженко А. М.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка розглядається спільно з заявою стягувача ОСОБА_2 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2025 року зобов`язано ОСОБА_1 у місячний строк з моменту отримання ним та/або його представником копії цієї ухвали подати звіт про виконання судового рішення, а саме: ухвали Київського апеляційного суду від 21.02.2025 щодо зобов`язання батька дитини ОСОБА_1 забезпечити надання дитини ОСОБА_2 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 год. до 19.00год. неділі. Звіт про виконання судового рішення має відповідати вимогам, визначеним ст.453-3 ЦПК України, і охоплювати період з 21.02.2025 і по 25.06.2025.

11.07.2025 року від боржника надійшов звіт, в якому він посилається на те, що в зазначений судом період ним вживались всі необхідні заходи для виконання ухвали Київського апеляційного суду. Так, у дні, що визначені судом, він перебував з дитиною вдома, очікуючи прибуття стягувача, представників органів державної виконавчої служби, спілкувався з ними, надавав пояснення. До виконавчих дій він залучив приватного психолога ОСОБА_3 для роботи з дитиною з метою подолання її страхів та стресу. Незважаючи на вжиті ним заходи, фактична передача дитини стягувачу не відбулась у зв`язку з категоричною і стійкою відмовою сина від будь-яких контактів з матір`ю. Це викликано глибоким психологічним стресом та страхом сина, який у грудні 2024 року повідомив боржника про неодноразові випадки побиття дитини матір`ю, психологічне насильство над ним з її боку та з боку її співмешканця. Крім того, виконання ухвали суду ускладнюється також діями самої стягувачки, які поглиблюють стрес та відчуження з сином, оскільки на виконавчі дії разом зі стягувачем приходить значна кількість осіб, що лякає дитину. На проведення виконавчих дій стягувач жодного разу не прибула з подарунком для сина, щоб продемонструвати свою турботу та спробувати знайти до нього підхід. На день народження сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувачка не зробила жодної спроби привітати сина чи передати йому подарунок.

Представником стягувача подано суду клопотання про відмову у прийнятті звіту, в якому зазначено, що він не містить жодних документальних підтверджень, які б свідчили про реальні дії боржника, спрямовані на виконання судового рішення. Боржник з моменту постановлення судового рішення ухилився від відвідувань Центру соціальних служб. Приватний психолог ОСОБА_3 не була присутня при вчиненні виконавчих дій, не контактувала зі стягувачкою чи державним виконавцем. При вчиненні виконавчих дій виконавцем зафіксовано факт невиконання судового рішення, перешкоджання матері у контакті з дитиною, психологічний тиск на дитину з боку батька. Жодного разу не було боржником вчинено дій, спрямованих на фактичну передачу дитини матері, дитина з матір`ю жодного разу не контактувала. Усі дії боржника спрямовані на відчуження матері, формування у дитини негативного ставлення до неї, нав`язування агресивних реакцій на матір, яка до цього мала з сином тісний емоційний зв`язок. Такі дії боржника суперечать інтересам дитини, оскільки обмежує її права на участь у його житті обох батьків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року у прийнятті звіту боржника ОСОБА_4 про виконання судового рішення, а саме ухвали Київського апеляційного суду від 21.02.2025 у справі №756/11925/23, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн

Змінено порядок виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21.02.2025 у справі №756/11925/23, визначено ОСОБА_2 наступний спосіб її участі у вихованні сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- побачення матері з дитиною кожного понеділка, середи в період часу з 16:00 до 18:00, у приміщенні Оболонського районного в м.Києві центру соціальних служб (м.Київ, вул.Йорданська, 7Г) без присутності батька дитини - ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб (за винятком державного виконавця) за обов`язковою участю психолога Центру;

- побачення матері з дитиною кожної п`ятниці в період часу з 14:00 до 16:00, у приміщенні Оболонського районного в м.Києві центру соціальних служб (м.Київ, вул.Йорданська, 7Г) без присутності батька дитини ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб (за винятком державного виконавця) за обов`язковою участю психолога Центру;

- за наявності згоди дитини, отриманої в результаті такого спілкування, продовжити спілкування матері з дитиною з 16:00 години кожної п`ятниці до 16:00 години неділі поточного тижня, про що слід повідомити батька дитини - ОСОБА_1 . Після спливу цього строку дитину слід повернути за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , передавши його батьку поблизу під`їзду будинку, у якому розміщена ця квартира.

Зобов`язано батька дитини ОСОБА_4 кожного понеділка, середи і п`ятниці забезпечити надання дитини співробітникам Оболонського районного в м.Києві центру соціальних служб та/або матері дитини у приміщенні Центру за адресою: АДРЕСА_2 у визначений судом час початку побачень.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Напрієнко М. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила скасувати ухвалу суду постановити нову про відмову в її задоволенні.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті звіту боржника про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21.02.2025 року, не надавши належної оцінки наданим доказам та поясненням. Вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що порушує його права як батька, оскільки суд не врахував об`єктивні обставини, які унеможливлюють виконання графіка зустрічей матері з дитиною. Зазначає, що дитина відмовляється спілкуватися з матір`ю через страх і психологічний дискомфорт, спричинені її агресивною поведінкою та діями співмешканця матері, що неодноразово фіксувалося ним на відео та підтверджується зверненнями до поліції. Посилається на принцип «найкращих інтересів дитини», закріплений у статті 3 Конвенції ООН про права дитини, наголошуючи, що примусове спілкування дитини з матір`ю, без її згоди, суперечить цьому принципу та може завдати шкоди психічному стану малолітнього. Звертає увагу на упередженість висновків Центру соціальних служб, який, на його думку, діяв не об`єктивно та однобічно, надаючи перевагу матері, без належного врахування позиції дитини та батька. Вважає накладення штрафу у сумі 908 грн 40 коп безпідставним і надмірним, оскільки дії боржника не містять складу ухилення від виконання рішення суду, а відсутність зустрічей обумовлена лише небажанням дитини.

У зв`язку з цим, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2025 року та прийняти нове рішення - визнати поданий ним звіт належним доказом виконання рішення суду, скасувати накладений штраф та відмовити у подальшому застосуванні заходів примусу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Череда Т. М. в інтересах ОСОБА_2 зазначила, що скаржник не надав належних доказів того, що виконує судове рішення, лише загальні пояснення і звіт, який не підтверджує факт проведення зустрічей матері з дитиною. Звіт суперечить офіційним актам державного виконавця та поліції. Систематичне ухилення боржника від виконання рішення суду про зустрічі дитини з матір`ю, поліція щоразу фіксувала неможливість виконання рішення через поведінку батька, дитина не з`являлася у визначений час, не надавалися обґрунтовані причини відсутності дитини. Скаржник зловживає правом та прикриває свою бездіяльність небажанням дитини, але ніяких підтверджень психологічної травми дитини немає, скарг до органів опіки чи медичних закладів щодо поведінки матері чи її співмешканця не подавалося, а довідки психолога, на які посилається скаржник, не є належними доказами. Навпаки, поведінка батька шкодить дитині, адже він перешкоджає виконанню судового рішення; дитина позбавлена можливості спілкуватися з матір`ю, що негативно впливає на її розвиток. Накладення штрафу є законним і обґрунтованим. Вважає, що суд діяв в межах ст. 75 Закону «Про виконавче провадження», а штраф накладено за систематичне невиконання судового рішення, а не за поодинокий випадок.

В судовому засіданні адвокат Чокля Є. Ю. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Адвокат Череди Т. М. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року вирішено спір між батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначено його місце проживання разом із матір`ю, ОСОБА_2 .

При ухваленні вищезазначеного рішення судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2005 року, від якого мають двох синів: повнолітнього, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3.03.2023 року.

Фактично, дитина проживала з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Рішенням суду від 14.08.2023 року у справі № 756/10244/23 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо встановлення його участі у вихованні сина. За результатами перевірки житлово-побутових умов за місцем його проживання, в квартирі АДРЕСА_4 , встановлено, що він мешкає разом зі старшим сином, умови проживання є належними, для ОСОБА_7 облаштовано окрему кімнату.

Дитина перебуває на обліку та відвідує заклад дошкільної освіти №103 «Перлина» Подільського району м. Києва з 19.09.2023 року. Зі змісту відповідей вихователів вбачається, що мати постійно комунікує із працівниками закладу щодо успішності, стану здоров`я та харчування дитини, регулярно сплачує кошти за харчування, надсилає підтвердження. Батько, у свою чергу, також проявляв інтерес до питань підготовки дитини до школи, перебуваючи у контакті з вихователями.

З метою об`єктивного вирішення спору про місце проживання дитини, органом опіки Подільської РДА 14.02.2024 року було складено відповідний висновок, яким підтверджено, що дитина проживає разом із матір`ю у належних умовах: наявні місця для сну, ігор, занять, задоволені побутові та емоційні потреби. Комісією з питань захисту прав дитини Подільської РДА, за результатами засідання, на якому були присутні обидва батьки, підтримано визначення місця проживання ОСОБА_7 разом із матір`ю.

В межах цього ж процесу було розглянуто й заяву ОСОБА_1 щодо встановлення графіка його участі у вихованні дитини. За результатами узгодження сторін, органом опіки було визначено порядок участі батька, відповідно до якого: кожної першої та третьої п`ятниці місяця він забирає дитину з дитячого садка і повертає вранці понеділка, а кожного другого та четвертого понеділка, забирає ОСОБА_7 з садка та повертає у вівторок вранці.

Однак, 21.12.2024 року після чергової зустрічі, передбаченої графіком, дитина матері не була повернута. Водночас, батько звернувся до поліції із заявою про вчинення насильства щодо дитини.

У відповідь на порушення встановленого порядку, ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову.

Так, ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2025 року було встановлено тимчасовий графік зустрічей матері з сином, кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 19:00 наступного дня (неділі), без присутності батька. В обов`язки ОСОБА_1 було покладено забезпечення виконання цього графіка.

3.03.2025 року державним виконавцем Оболонського відділу ДВС відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Протягом березня-квітня 2025 року неодноразово здійснювались виконавчі дії, однак встановлено, що зустрічі матері з дитиною щоразу зірвано з вини боржника. Мати не була допущена у квартиру далі порогу, змушена була спілкуватись з дитиною із загального коридору, без зорового контакту, що фактично унеможливлювало реалізацію судового рішення.

12.04.2025 року до виконавчої дії було залучено психолога Оболонського центру соціальних служб ОСОБА_8 , яка у своїй інформаційній довідці зафіксувала, що дитина, перебуваючи у вітальні, увесь час ховалася під покривалом, в кімнаті постійно перебували бабуся дитини та стороння особа, співмешканка батька, батько голосно викликав сина з коридору, примушуючи відповісти на запитання щодо бажання бачитися з матір`ю, з боку бабусі дитині лунали навіювання типу «Помоги папе!», атмосфера у квартирі була напруженою, дитина демонструвала ознаки тривоги та замкненості, ухилялася від контакту, спілкування було мінімальним і контрольованим оточенням батька.

Такі обставини були повторюваними й під час інших виконавчих дій, що підтверджується актами виконавця та відповідями правоохоронних органів.

Батько дитини двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності у формі штрафів (24.03.2025 та 14.04.2025), до нього було застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом. Також, направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Незважаючи на вжиті державним виконавцем заходи, жодного разу від моменту набрання чинності ухвалою суду, зустріч між дитиною та матір`ю без присутності батька не відбулась.

Після зміни місця проживання дитини в грудні 2024 року, ОСОБА_1 фактично припинив співпрацю з соціальними службами. Він тричі приводив дитину на консультацію до психолога, проте з 15.01.2025 року ці візити було повністю припинено, унеможлививши складання об`єктивної оцінки психоемоційного стану дитини. За результатами проведених трьох зустрічей психолог зафіксував у дитини: високий рівень тривожності, дезорганізованість, емоційне напруження, уникнення контакту з дорослими, а також наявність прихованої агресії.

Незважаючи на надані психологом рекомендації щодо потреби у продовженні індивідуальної психокорекційної роботи, батько дитини не вжив жодних заходів для її забезпечення. Більше того, психолог, яку сам батько залучив до участі у виконавчих діях, констатувала, що в рамках цих дій неможливо встановити, чи є поведінка дитини наслідком стороннього психологічного впливу, а не її власного ставлення до матері.

Такі дії ОСОБА_1 в сукупності свідчать про системне невиконання судового рішення, перешкоджання спілкуванню дитини з матір`ю, створення емоційно ворожого середовища, маніпулювання дитиною, блокування роботи психологів, призвели до поступової втрати сталого емоційного зв`язку дитини з матір`ю, а також до погіршення психоемоційного стану дитини, що підтверджено відповідними висновками спеціалістів.

Відмовляючи у прийнятті звіту боржника, суд першої інстанції виходив із того, що матір, яка на момент розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, має гарантоване законом право на особисте спілкування зі своїм сином. Водночас, батько не має права перешкоджати такому спілкуванню чи участі матері у вихованні дитини, за відсутності доказів, що таке спілкування суперечить інтересам дитини чи має негативний вплив на її розвиток.

Матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що спілкування дитини з матір`ю є шкідливим чи психологічно загрозливим. Навпаки, спілкування не відбувається взагалі, що унеможливлює настання будь-яких негативних наслідків, про які заявляє батько. Його посилання на вчинення насильства не підтверджено жодним належним доказом, окрім заяви до поліції, в якій викладено суб`єктивне трактування розмови з дитиною.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про те, що боржник не довів наявність обставин, які об`єктивно ускладнюють виконання судового рішення, а вжиті ним заходи є недостатніми для своєчасного та повного виконання такого судового рішення.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 148 ЦПК України, тривалий строк невиконання судового рішення, який призвів до руйнування емоційного зв`язку між дитиною та матір`ю, є підставою для стягнення з боржника, ОСОБА_1 , штрафу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить 90 840 грн.

Крім того, керуючись ч. 3 ст. 435 ЦПК України, суд, зважаючи на тривалу відсутність будь-якого спілкування між матір`ю та дитиною (від грудня 2024 року), визнав, що забезпечення попередньо визначеного способу виконання рішення суду (ухвала Київського апеляційного суду від 21.02.2025 року про передачу дитини матері на строк понад добу) на даному етапі є неможливим без значної шкоди інтересам дитини.

Суд також врахував відсутність будь-яких доказів від батька, що спілкування з матір`ю шкодить розвитку дитини, систематичне невиконання судового рішення в установленому порядку, потребу в поступовому відновленні контакту між дитиною та матір`ю з урахуванням психологічної складності ситуації.

У зв`язку з цим суд змінив спосіб виконання судового рішення, встановивши наступний порядок побачень:

щопонеділка та щосереди з 16:00 до 18:00 в у приміщенні Оболонського районного центру соціальних служб м. Києва (вул. Йорданська, 7Г), без присутності батька або інших осіб, окрім державного виконавця, за обов`язкової участі психолога;

щоп`ятниці з 14:00 до 16:00 за аналогічних умов;

у разі згоди дитини, висловленої під час такого спілкування розширення побачень до щоп`ятниці з 16:00 до неділі 16:00 поточного тижня.

Одночасно суд зобов`язав батька дитини забезпечити доставку дитини до Центру кожного понеділка, середи та п`ятниці у визначений час для початку побачень особисто або через співробітників Центру/матір дитини.

На переконання суду, саме такий поступовий підхід до реалізації права матері на спілкування з дитиною сприятиме відновленню міжособистісного зв`язку та забезпечить ефективне виконання ухвали про забезпечення позову до моменту набрання законної сили рішення суду щодо визначення місця проживання дитини.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо відхилення судом першої інстанції звіту та стягнення з ОСОБА_9 штрафу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах по інших спорах немайнового характеру.

Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження. Якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

За ч.1 ст.453-3 ЦПК України, суд розглядає звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2ст. 453-3 ЦПК України звіт боржника про виконання судового рішення має містити: найменування суду, до якого подається звіт; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; відомості про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про те, чи існують обставини, які ускладнюють виконання судового рішення боржником, які заходи вжито та вживаються боржником для їх усунення; перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому. До звіту додаються: довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 453-4 ЦПК України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 453-2 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 453-3 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу, а також додатково може встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453- цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу за правилами статті 148цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що боржник не навів жодних належних або обґрунтованих обставин, які б ускладнювали виконання судового рішення.

Зокрема, надане боржником звернення до поліції із повідомленням про вчинення стягувачем домашнього насильства, а також висновок приватного психолога, не можуть вважатися доказами, що засвідчують неможливість виконання судового рішення. Зазначені документи не містять фактичної інформації про реальні дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду, та не підтверджують вжиття ним будь-яких ефективних заходів для реалізації встановленого порядку побачень дитини з матір`ю.

Наданий боржником звіт за своєю суттю має декларативний характер, побудований на суб`єктивних твердженнях і позбавлений конкретних підтверджених відомостей щодо спроб чи зусиль виконати судове рішення. У ньому не зазначено жодної об`єктивної причини невиконання ухвали, не додано жодного доказу, що спростовував би зафіксовані порушення. Такий звіт є формальним документом, що не відповідає вимогам частини другої статті 453-3 ЦПК України.

Окремо, слід підкреслити, що психолог ОСОБА_10 , висновок якої надано боржником, не є стороною провадження, не брала участі у виконавчих діях, не контактувала ані з матір`ю дитини, ані з державним виконавцем, і її прізвище не зафіксоване в жодному офіційному акті у межах справи. Відтак, її висновки не можуть бути враховані як об`єктивне чи неупереджене джерело інформації про психоемоційний стан дитини або обставини невиконання судового рішення.

Водночас, офіційні акти державного виконавця та інформаційні довідки психологів Оболонського районного центру соціальних служб неодноразово фіксували систематичне невиконання судового рішення боржником, перешкоджання матері в реалізації її права на спілкування з дитиною та ознаки психологічного тиску на дитину з боку її батька та членів його сім`ї.

Такі обставини не лише підтверджують відсутність з боку боржника добросовісних намірів виконати судове рішення, а й свідчать про свідому протидію встановленому правопорядку, що створює ризики для психоемоційного стану малолітньої дитини та порушує її право на збереження стосунків із обома батьками.

В разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов`язків, нехтування вимогами Конституції України і законів України щодо обов`язкового виконання рішення суду чинними нормами ст.ст. 148, 453-1-453-4 ЦПК України, передбачено обов`язок боржника подавати звіт про виконання рішення та в разі відмови судом у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення, застосування до боржника заходів процесуального примусу у виді штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, зважаючи на тривалість невиконання судового рішення, негативний вплив цього на взаємовідносини між матір`ю та дитиною, втрату між ними сталого емоційного зв`язку, колегія суддів вважає правильним висновок суду про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , на користь держави штраф у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», що становить 90 840 грн.

Щодо зміни порядку виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21.02.2025 року у справі №?756/11925/23, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2025 року, постановленою в межах провадження у справі №?756/11925/23, до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції було встановлено порядок побачень матері з малолітнім сином, а саме кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 19:00 години наступного дня (неділі), без присутності батька дитини. Також ухвалою було зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити реалізацію цього порядку, тобто, передавати дитину матері у визначений судом графік.

Зазначене судове рішення ухвалено з метою забезпечення позову, заходи забезпечення позову вжито судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 149-153 ЦПК України, що регламентують підстави, порядок подання та розгляд заяви про забезпечення позову.

Зокрема, ст. 149 ЦПК України визначає підстави забезпечення позову, зокрема у випадках, коли невжиття заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Стаття 153 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду заяви про забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

Оскільки в даному випадку йдеться саме про захід забезпечення позову, є логічним, що будь-яка зміна такого заходу (зміна способу чи порядку його виконання) має вирішуватися тим самим судом, який постановив ухвалу, тобто, Київським апеляційним судом, адже це прямо випливає з положень ч. 1 ст. 435 ЦПК України, згідно з якою суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може...встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом).

В даному випадку, судом апеляційної інстанції було постановлено окреме процесуальне рішення в межах інституту забезпечення позову, яке має самостійне правове значення до набрання чинності рішенням суду по суті спору. Отже, право змінити або переглянути ухвалений порядок може реалізувати виключно суд, що ухвалив відповідне судове рішення про забезпечення позову, яким є Київський апеляційний суд.

Отже, будь-яке втручання суду першої інстанції у вирішення питання забезпечення позову на стадії апеляційного перегляду справи суперечить процесуальному законодавству, а ухвалене судове рішення в цій частині підлягає скасуванню як таке, що ухвалене без відповідних повноважень.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися положення цивільного процесуального законодавства щодо зміни способу й порядку виконання судового рішення, зокрема, норми, які зобов`язують суд при розгляді будь-якої справи дотримуватись принципів всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, належної оцінки доказів, а також забезпечення ефективного захисту порушеного права особи, яка звертається за судовим захистом.

Виходячи з викладеного, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року в частині зміни порядку виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням нормпроцесуального права .

В решті ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року підлягає залишенню без змін, оскільки інших процесуальних порушень колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 , 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Напрієнко Марини Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року в частині зміни порядку виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року скасувати.

В решті ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В.А. Нежура