Дата документу 20.11.2025Справа № 643/1932/21
Провадження № 2/554/1242/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Кашуби В.А.,

за участі прокурора Мушук Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департамент земельних відносин Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценко Павло Геннадійович про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсними правочинів

встановив:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала вищевказана цивільна справа.

Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 « Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану » змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

На виконання вищевказаного розпорядження цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави та була розподілена на суддю Материнко М.О.

09.10.2025 Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова подано заяву про зміну предмету позову, в якій прохали прийняти до розгляду дану заяву до розгляду та продовжити розгляд з врахування зміни предмету позову.

Ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято до розгляду заяву Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про зміну предмету позову від 09.10.2025 року. Відкладено підготовчий розгляд справи на 20.11.2025 о 16 год. 30 хв. та викликати сторони по справі.

05.11.2025 року ОСОБА_2 направив до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначав, що відповідно до заяви про зміни предмета позову від 09.10.2025 висувається вимога про усунення перешкоди у здійсненні права Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради на користування та розпорядження майном комунальної власності. Йому на праві власності належить нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу, серія та номер: 1072, виданий 11.04.2019 та серія та номер: 1068, виданий 10.04.2019, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І. Він є добросовісним набувачем зазначеного майна, набув його на підставі відплатного договору купівлі-продажу з дотриманням вимог чинного законодавства України. 09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» (далі Закон № 4292 ІХ). Статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви». З системного аналізу вказаних норм закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Таким чином, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права, про яке зазначено у позовній заяві. Фактично, норми, що зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, позовна заява вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, не відповідає. Згідно із ч. 2 ст. 185 ЦПК України, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. А тому просив Задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без руху; Позовну заяву керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави о особі Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоніцевської селищної ради Харківської області Луценко Паво Геннадійовича про усунення перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 залишити без руху.

18.11.2025 представником Салтівської окружної прокуратури міста Харкова направлено заперечення, в якому зазначав, що у справі, що розглядається прокурором заявлено негаторний позов про усунення порушень права власності на земельну ділянку, які не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Фізичне зайняття особою, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункти 70-71)), зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Предмет негаторного позову становить вимога власника майна до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина 2 статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 71)). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України). Крім того, як уже неодноразово зазначалось, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, самочинно збудоване майно не є об`єктом цивільних прав і не може бути предметом віндикаційного позову. Щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: завершення будівництва; прийняття до експлуатації; державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна). Також, Верховний Суд неодноразово виснував, що одночасне подання віндикаційного та негаторного позову (вимог) неможливе оскільки такі вимоги є взаємовиключеними (постанова ВСУ від 18 січня 2017р. у справі за № 6-2723цс16). Таким чином, з урахуванням того, що усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що є предметом спору у даній справі, не пов`язане з витребуванням майна з володіння добросовісного набувача у розумінні ст. ст. 387, 388 та 390 ЦК України, положення Закону України за №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не підлягають застосуванню у даному випадку. Щодо ж до доводів Відповідача про можливе порушення вимог Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає наступне. Звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо користування майном, яке становить власність територіальної громади. Виходячи з вищевикладеного, у правовідносинах щодо самочинного будівництва особою нерухомого майна на земельній територіальної громади, відсутній критерій законності та добросовісності набуття майна у власність. В даному випадку не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються. Беручи до уваги все вищенаведене, прошу суд врахувати наведені доводи прокурора у справі №643/1932/21, та відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Прокурор Мушук Т.В. в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху та зазначала, що Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова направлені письмові заперечення на клопотання.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши подане клопотання та заперечення, приходить до наступного.

Відповідно до частини 11 статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Оскільки, після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява відповідає вимогам статті 177 ЦПК України, суддя дійшов висновку про те, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає, підстав для залишення без руху позовної заяви немає.

Керуючись ст.ст.175-177,187,257,353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Материнко