РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/1290/25

Провадження № 22-ц/4815/1342/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторне (транспортне)

страхове бюро України

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2025 року у складі судді Кушніра О.Г., постановлене в м. Здолбунів Рівненської області о 15 годині 44 хвилини, повний текст рішення виготовлено 29 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 червня 2024 року о 07:40 годині в м.Краматорськ Донецької області на вул.Тихого в районі будинку №70В біля опори ЛЕМ №20 з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 2124-120» з державними номерними знаками « НОМЕР_1 », сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений належний йому автомобіль марки «Renault Megan». Оскільки транспортний засіб відповідача не був зареєстрований, позивач звернувся за страховою виплатою до МТСБУ, яким виплачено частину завданого йому матеріального збитку, а решта в сумі 58 853,33 грн. на даний час є невідшкодованою. Пошкодженням належного йому транспортного засобу йому також завдано моральної шкоди, яку оцінює в сумі 20 000,00 грн., оскільки це призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 58 853 грн. 33 коп. та моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. і судові витрати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 58 853 грн. 33 коп. та 2 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 4 793 грн. 18 коп.. У решті вимог позивача відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди вмотивоване передбаченим законом обов`язком особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та обґрунтована тим, що цивільно-страхова відповідальність відповідача, який визнаний в судовому порядку винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в якій заподіяно шкоду автомобілю позивача, не була застрахована, а тому страхове відшкодування виплачене в розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди обґрунтоване передбаченим законом правом особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна та обґрунтоване тим, що з огляду на пошкодження відповідачем майна позивача останній зазнав вимушених змін, а саме: втратив можливість вільно користуватися своїм майном, був змушений витрачати час для пересування громадським транспортом, витратив немало часу на поїздки до станції технічного обслуговування, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення винної особи, встановлення вартості та відновлення транспортного засобу, що спричинило низку незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу. Часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди зумовлене тривалістю та дійсністю моральних страждань позивача, а також врахуванням принципу недопустимості безпідставного збагачення за рахунок моральної шкоди визначенням її у розмірі не більшому, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач визнає відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 500 грн., а у решті позовних вимог просить відмовити за їх безпідставністю. Вважає, що страхова виплата в сумі 160 000 грн., а саме такою є ліміт відповідальності страховика, повністю покриває завдані позивачу збитки. Наголошує, що відшкодування шкоди не має бути засобом збагачення, отримання доходу, а моральна шкода виконує компенсаційну функцію відшкодування саме моральних втрат. З урахуванням його матеріального та сімейного становища (військовий, який проходить реабілітацію та лікування, народження дитини) просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог частково, стягнувши моральну шкоду на користь позивача в розмірі 500,00 грн., а в решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Моторне (транспортне) страхове бюро України вважає її доводи такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 червня 2024 року о 07:40 годині в м.Краматорськ Донецької області на вул.Тихого в районі будинку №70В біля опори ЛЕМ №20 водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2124-120» з державними номерними знаками « НОМЕР_1 » по сухому асфальтному покриттю з боку вул.Південна, не дотримався безпечної дистанції з транспортним засобом марки «Renault Megan» д.н.з « НОМЕР_2 », що рухався попереду під керуванням ОСОБА_1 та допустив зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1, 2.9а «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2024 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та підданой адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Обставини притягнення до відповідальності відповідачем не оспорюються.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цьогоЗакону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається із Звіту №07-D/1565 від 10 липня 2024 року, замовленого МТСБУ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Renault Megan» д.н.з « НОМЕР_2 » становить 108 900,25 грн., а з урахуванням зносу 50 046,92 грн..

З огляду на відсутність доказів на підтвердження проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Megan», МТСБУ виплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 44 370,78 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та з вирахуванням ПДВ), що підтверджується платіжною інструкцією №944165 від 12 грудня 2024 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував про те, що сума страхового відшкодування, отримана ним від МТСБУ, є недостатньою.

Відповідач ОСОБА_2 , звертаючись із апеляційною скаргою, натомість вказував про безпідставність таких вимог, покликаючись на те, що ліміт страхового відшкодування (160 000,00 грн.) повністю покриває збиток позивача, а тому його позовні вимоги необґрунтовані.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року в справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року в справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року в справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року в справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року в справі №756/2632/17 та від 15 жовтня 2020 року в справі №755/7666/19.

Аналіз наведених норм закону та судової практики в сукупності з обставинами справи дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та правомірне стягнення місцевим судом з відповідача як винної особи на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, і доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують обгрунтованихх висновків суду першої інстанції.

В частині відшкодування моральної шкоди, яку апелянт визнає у розмірі 500,00 грн., апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Обґрунтовуючи заявлений розмір морального відшкодування в розмірі 20 000,00 грн., позивач ОСОБА_1 зазначав, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , внаслідок яких було пошкодженого його автомобіль він втратив можливість вільно користуватися своїм майном, був змушений витрачати додатковий час для пересування громадським транспортом, витратив чимало часу на поїздки до станції технічного обслуговування, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення винної особи, встановлення вартості та відновлення транспортного засобу, що спричинило низку незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу.

Вирішуючи питання визначення розміру моральної шкоди, апеляційний суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15.12.20202 року, де зазначено, що відшкодування моральної шкоди не має бути засобом збагачення, отримання доходу. Моральна шкода виконує компенсаційну функцію саме моральних витрат. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

За наведеного, визначення розміру морального відшкодування у сумі 2 000,00 грн. відповідає вимогам розумності, справедливості, враховує тривалість та глибину моральних страждань та дискомфорту позивача, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, частково задовольнивши позовні вимоги, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.