Провадження № 2-н/643/4378/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24.11.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моє містечко» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання, -

у с т а н о в и в :

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моє містечко» звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 14 475,43 грн, теплопостачання в сумі 4 054,85 грн, електропостачання в сумі 0,00 грн, холодного водопостачання та водовідведення в сумі 4 658,04 грн, що утворилася за період з 01.02.2024 по 31.08.2025 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моє містечко» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, доходить висновку про таке.

Положеннями ст. 125 Конституції України гарантовано, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Правилами ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 162 Цивільного процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено виключну підсудність справ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна і стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі №910/10647/18 (провадження № 12-175гс19) дійшла, зокрема таких висновків:

- нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення;

- майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав;

- виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У п. 7.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 вказано, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

У зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном (п. 7.23. вищевказаної постанови).

У Постанові від 10 квітня 2019 року по справі №638/1988/17, провадження №61-30812св18 Верховний Суд дійшов висновку, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Тому позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

З поданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Наш Городок» заяви вбачається, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання, які надавалися боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом не відноситься до Салтівського району міста Харкова.

Згідно з відомостями адресного реєстру міста Харкова, будинок АДРЕСА_2 територіально розташований у Київському районі міста Харкова.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Правилами ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом заяви про видачу судового наказу у цій справі є зобов`язання, які виникають з надання житлово-комунальних послуг, що надаються за місцезнаходженням нерухового майна.

За таких обставин, ураховуючи приписи ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України та викладені вище правові позиції Верховного Суду, суд доходить висновку про те, що подана Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моє містечко» заява не підсудна Салтівському районному суду міста Харкова, позаяк заборгованість виникла за оплату житлово-комунальних послуг, що надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно ч. 2 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на викладене, ураховуючи те, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням правил підсудності, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу.

У відповідності до ч. 1 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 30, 165, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Відмовити Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Моє містечко» у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 2-1, 8, 9 ч.1 статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя : Я.Ю. Семенова