Провадження № 22-з/801/148/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Войтко Ю. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 рокуСправа № 127/19964/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Загоруй Вікторії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 127/19964/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення недоотриманої суми пенсії,

встановив:

На розгляді суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення недоотриманої суми пенсії.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2025 року позов задоволено. Визнано право власності ОСОБА_1 на суму недоотриманої пенсії, розмір якої встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі за № 120/16906/21-а, яка не була виплачена та належала (спадкодавцю) її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним одержана за життя, у розмірі 268 951 гривня 90 копійок.

Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій на користь ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 в сумі 268 951 гривня 90 копійок.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2025 року, стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Відповідачем ГУ ПФУ у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишено без змін.

10 листопада 2025 року від адвоката Загоруй Вікторії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій просить ухвалити додаткову постанову у справі та стягнути з ГУ ПФУ у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень, які були понесені позивачем у суді апеляційної інстанції.

14 листопада 2025 року на вимогу апеляційного суду, надійшла цивільна справа 127/19964/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення недоотриманої суми пенсії.

Перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін та їх представників у судове засідання, оскільки не вбачає необхідності їх виклику в судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Загоруй В. О. подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін. Разом з тим, у відзиві представником позивача не заявлено клопотання про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції на професійну правничу допомогу адвоката, не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також не надано доказів на їх підтвердження.

Крім того, адвокат Загоруй В. О. подала через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача. Проте у зазначеній заяві, так само як і протягом усього апеляційного розгляду, не було заявлено клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із апеляційним переглядом справи.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №161/7163/20).

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 202/2163/21, від 16 травня 2023 року у справі № 146/1089/20, виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18, неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Вказані обставини свідчать про те, що представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Загоруй В. О. ні у відзиві на апеляційну скаргу, ні у заяві про розгляд справи за їх відсутності, тобто протягом усього апеляційного провадження до завершення судових дебатів, не було заявлено клопотання про розподіл судових витрат, а також не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання представника позивача на те, що судові дебати в апеляційній інстанції фактично не проводилися, а тому вона нібито була позбавлена можливості подати докази понесених витрат раніше, не можуть бути прийняті до уваги. Справа розглядалася за відсутності сторін відповідно до поданих ними заяв, а отже, саме сторона, яка просить про розподіл витрат, повинна була завчасно заявити відповідне клопотання та надати необхідні докази.

Доводи адвоката про те, що у позовній заяві було зазначено про наявність витрат на професійну правничу допомогу, також є необґрунтованими. Вказане клопотання було предметом дослідження судом першої інстанції, який додатковим рішенням вирішив питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції. Однак таке клопотання не охоплює судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом справи, і не може бути підставою для їх стягнення, оскільки щодо апеляційної інстанції відповідна заява та докази подані не були.

Апеляційний суд зазначає, що передбачена процесуальним законом можливість подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не є способом заявити вперше клопотання про їх розподіл. Такий механізм спрямований виключно на підтвердження розміру витрат, за умови що відповідне клопотання було заявлено стороною своєчасно до закінчення судових дебатів.

З огляду на те, що позивач не скористалася своїм процесуальним правом та не заявила клопотання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в апеляційній інстанції, до завершення судових дебатів, правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, що відповідає вимогам ЦПК України та узгоджується з релевантною практикою Верховного Суду.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник