Справа № 524/9115/25
Провадження №2/524/5085/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н. П.,

з участю секретаря судового засідання Ткаченко Я. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за сплачені житлово комунальні послуги,

УСТАНОВИВ:

21.07.2025 до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за сплачені житлово комунальні послуги із уточненням позовних вимог (збільшення) від 26.09.2025, що прийняті судом, а саме:

50 % коштів, сплачених за утримання будинку, за період з листопада 2023 року по червень 2025 року в сумі 4684,12 грн;

50 % коштів, сплачених за послуги з централізованого теплопостачання, за період з січня 2023 року по березень 2025 року в сумі 18650,98 грн,

а також 1000 грн витрат на правничу допомогу та судового збору.

У обгрунтування позову зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що розірваний рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/6167/15-ц, що набрало законної сили 30.12.2025. За час перебування у шлюбі придбана квартира АДРЕСА_1 , власником якої зазначено позивача. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/5328/22 від 18.09.2023 припинене право спільної сумісної власності на цю квартиру та в порядку поділу за позивачем та відповідачем по цій справі визнано по 1/2 частині. Таким чином, позивач та відповідач є співвласниками зазначеної квартири у рівних частках та у рівних частках зобов`язані утримувати належне їм майно. За період з січня 2023 року по березень 2025 року нараховані та сплачені 37301,95 грн за надані послуги з теплопостачання у кв. АДРЕСА_1 без урахування вартості послуг з надання гарячої води та плати за її постачання (довідка ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»). За період з листопада 2023 року по червень 2025 року нараховані та сплачені 9368,25 грн за надані послуги з утримання будинку (довідка ТОВ «Житлорембудсервіс»). Позивач зазначає про сплату нею зазначених послуг на загальну суму 46670,20 грн. Відповідач жодної частини витрат не компенсував, на неодноразові звертання щодо компенсації понесених нею витрат, не реагував. Незважаючи на те, що відповідач не проживає у цій квартирі, останній зобов`язаний приймати участь у витратах на утримання спільного майна та оплаті комунальних послуг.

З 11.08.2025 по 05.09.2025 включно суддя перебувала у щорічній відпустці.

12.08.2025, 09.09.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

09.09.2025 по справі відкрите провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.09.2025 відповідач ознайомився із матеріалами справи на підставі поданої ним 10.09.2025 заяви.

19.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого з позовом не погоджується з таких підстав. Вказана у позові квартира є спірною, оскільки він неодноразово безрезультатно звертався до позивачки щодо сплати нею частини квартири, що належить відповідачу або поділу коштів від продажу цієї квартири між ними. Повідомляє, що позивач та її матір ОСОБА_4 є шахраями, оскільки 23.03.2018 позивач продала квартиру, що була їх спільною сумісною власністю своїй матері, що стверджується копією рішення Полтавського апеляційного суду по справі № 524/7429/19, доданою до відзиву. Посилається на наявність відкритого кримінального провадження № 100002250 від 08.02.2020, де позивач та її мати підробили його підпис та без згоди виписали дітей із зазначеної квартири. Вказує, що по справі відсутні докази щодо предмета спору. У зазначеній у позові квартирі проживають мати позивача, що стверджується долученою копією клопотання ОСОБА_1 для судді Автозаводського районного суду міста Кременчука по іншій справі, а також цивільний чоловік позивача, що стверджується протоколами про адміністративні правопорушення від 30.12.2023 № 274511, від 19.02.2025 № 590437, відео доказом, долученим до відзиву. Крім того, у цій квартирі проживає їх спільна з позивачем дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої відповідач сплачує аліменти згідно рішення суду, довідки про що долучені до відзиву, тому зазначає, що частково кошти на утримання дитини можна спрямувати на оплату комунальних послуг, оскільки вона входять до життєвих потреб дитини. Крім того, у відзиві одночасно зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником кв. АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4 з 23.03.2018 по 21.07.2025, а відповідач став власником 1/2 частини цієї квартири з 05.09.2025.

13.10.2025 у судове засідання з`явились сторони та представник позивача.

У судовому засіданні оголошена перерва з метою забезпечення права сторони позивача на ознайомлення із відзивом, який останні не отримали, а також з метою забезпечення права відповідача на ознайомлення із уточненням позовних вимог, що ним не отримані.

28.10.2025 у судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви з уточненнями з підстав, викладених у документах по суті справи, просили задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач заперечував щодо задоволення зазначених вимог з підстав, викладених у поданому ним відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову, при цьому, на запитання суду зазначив, що є співвласником зазначеної у позові квартири, тому погоджується із тим, що має нести також витрати на утримання цієї квартири. Наголошував, що сплачує аліменти на утримання дитини, частину коштів від яких можна спрямувати на оплату зазначених комунальних послуг. Наголосив, що у квартирі проживає матір позивача та її співмешканець. Долучені квитанції на підтвердження оплати не підтверджують факт понесення позивачем витрат, з приводу яких заявлений позов.

Також відповідач посилався на те, що кошти на оплату частини комунальних послуг залишав у квартирі під час відвідування дочки. Суд критично оцінює зазначене, оскільки у судовому засіданні вказаного не доведено, відповідач не зміг повідомити на запитання позивача яку суму коштів залишав, коли саме та де.

За клопотанням представника позивача, задоволене клопотання про виклик та допит в якості свідка матері позивача ОСОБА_4

19.11.2025 у судовому засідання допитано в якості свідка матір позивача ОСОБА_4 , яка повідомила, що проживає та прописана у АДРЕСА_2 . Позивач є її дочкою. Дійсно свідок була власником квартири, зазначеної у позові, однак з моменту визнання договору купівлі продажу квартири, власниками квартири є її дочка з колишнім чоловіком. Для оплати за комунальні послуги вони разом з дочкою прибували до відділення банку, де дочка здійснювала оплату самостійно за надані комунальні послуги у квартирі, що належить їй та колишньому чоловікові, свідок є пенсіонером та немає змоги оплачувати за комунальні послуги, крім своєї власності, ще й власність дочки та підстав для цього.

Позивач у судовому засіданні зазначила, що особовий рахунок на квартиру дійсно оформлений на матір, як на попереднього власника, не звертала увагу на цю обставину. Особовий рахунок переоформлений на її ім`я орієнтовно пів року тому, точної дати не пам`ятає.

Заслухавши учасників справи, допитавши свідка, з`ясувавши обставини на які посилається сторона позивача, як на підставу своїх позовних вимог та відповідача, як на підставу своїх заперечень, дослідивши докази, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд 19.11.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення на підставі ст. 244 ЦПК України та відклав його ухвалення та проголошення 21.11.2025 на 15:30.

Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. ст. 69, 70 СК України).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.09.2023 по справі № 524/5328/22, що набрало законної сили 31.10.2023, установлено таке:

сторони зареєстрували шлюб 25.04.2012, який за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.11.2015 розірваний;

згідно договору купівлі продажу квартири від 20.04.2013, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А. Г за реєстровим № 3398 ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 ;

23.03.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі - продажу зазначеної вище квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О. Ю.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2021 по справі № 524/7429/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.09.2021 договір купівлі - продажу № 682 від 23.03.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо кв. АДРЕСА_1 на підставі ст. 234 ЦК України визнано недійсним. Позивачем ОСОБА_3 доведено факт, що правочин є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним та не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Крім того, судами по цій справі № 524/7429/19 установлено, що 20.04.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 . Згідно умов цього договору (п. 8) придбаний об`єкт є предметом спільної сумісної власності, як такий, що придбаний в період перебування в зареєстрованому шлюбі і за рахунок спільних коштів подружжя, що підтверджується згодою на придбання чоловіка покупця ОСОБА_3 .

Автозаводський районний суд м. Кременчука від 18.09.2023 по справі № 524/5328/22, що набрало законної сили 31.10.2023, у рішенні зазначив, що вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин наслідки недійсного правочину, оскільки в результаті укладення договору купівлі - продажу вказаної квартири від 23.03.2018 порушено право ОСОБА_3 , встановлене судовим рішенням, що набрало законної сили та визначені судом порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України та відповідно до ст. 234 ЦК України з визнанням квартири спільним сумісним майном подружжя та її поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із визнанням права власності по 1/2 частини квартири за кожним.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач не проживає у вказаній квартирі і не здійснює оплату комунальних послуг, що надаються у цій квартирі.

Тягар по утриманню вказаного майна одноособово несе позивач, яка проживає у цій квартирі разом з неповнолітньою дочкою, що стверджується долученими копіями платіжних доручень за оплату комунальних послуг по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Обґрунтування зазначення у квитанціях прізвища та ініціалів матері позивача з причин не переоформлення особового рахунка з попереднього власника, не впливає на обсяг зобов`язань співвласників майна щодо утримання спільного майна. Проживання разом із ними матері позивача та її співмешканця не впливає на обов`язок відповідача як співвласника квартири нести тягар по утриманню зазначеного майна. Проживання на момент розгляду справи матері позивача та співмешканця позивача судом не встановлений. З долучених відповідачем до матеріалів справи відеодоказів слідує наявність між сторонами недоброзичливих стосунків, що не є предметом розгляду цієї справи.

Позивач, посилаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 358, ст. 360 ЦК України, просить суд стягнути із відповідача на її користь по 50 % коштів, сплачених за утримання будинку, за період з листопада 2023 року по червень 2025 року в сумі 4684,12 грн та за послуги з централізованого теплопостачання за період з січня 2023 року по березень 2025 року в сумі 18650,98 грн.

Разом з тим, зазначені позивачем норми регулюють здійснення права спільної часткової власності та утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач просить стягнути по 50 % коштів, сплачених за утримання будинку, за період з листопада 2023 року по червень 2025 року та сплачених за послуги з централізованого теплопостачання за період з січня 2023 року по березень 2025 року.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судами (посилання на номери рішень містяться вище):

квартира АДРЕСА_1 перебувала з 20.04.2013 у спільній сумісній власності подружжя;

рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.09.2023 по справі № 524/5328/22, що набрало законної сили 31.10.2023, застосовано до спірних правовідносин наслідки недійсного правочину, оскільки в результаті укладення договору купівлі - продажу вказаної квартири від 23.03.2018 порушено право ОСОБА_3 , що встановлене судовим рішенням, та визначені судом порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, відповідно до ст. 234 ЦК України з визнанням квартири спільним сумісним майном подружжя та її поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із визнанням права власності по 1/2 частини квартири за кожним;

відповідачем зареєстроване право власності на 1/2 частини зазначеної квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом установлено, що право власності позивача на частину зазначеної квратири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.10.2025.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 по справі № 911/3594/17 та постанові Верховного Суду від 24.01.2020 по справі № 910/10987/18.

Таким чином, реєстрація 05.09.2025 права власності на частини цієї квартири за відповідачем у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно не впливає на набуття ним права спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру з 20.04.2013.

При цьому, суд враховує визнання судовим рішенням по справі № 524/7429/19 недійсним договору купівлі продажу вказаної квартири № 682 від 23.03.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та наслідки його недійсності, застосовані судовим рішенням по справі № 524/5328/22.

Позовні вимоги позивача стосуються стягнення 50 % коштів, сплачених за утримання будинку, за період з листопада 2023 року по червень 2025 року в сумі 4684,12 грн та 50 % коштів, сплачених за послуги з централізованого теплопостачання за період з січня 2023 року по березень 2025 року в сумі 18650,98 грн, тобто за період перебування вказаної квартири у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), що підлягає застосуванню судом і по цій справі, який полягає в тому, що: (1) суд знає право; (2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; (3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору.

Активна роль суду у цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Таким чином, суд застосовує з урахуванням зазначеного принципу правильні норми права, не порушуючи право на справедливий суд щодо сторін, зокрема принципів змагальності та рівності.

З урахуванням наведеного, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. ст. 358, 360 ЦК України, зазначені у позові.

Разом з тим, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України.

Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 368, 369 ЦК України).

Позивач та відповідач, як співвласники спільного сумісного майна, несуть солідарну відповідальність за оплату комунальних послуг, обидва є зобов`язаними сплачувати за надані послуги, незалежно від того, на кого оформлений особовий рахунок чи хто фактично проживає у житлі.

П. п. 6, 13 ч. 1 ст. 1Закону України «Про житлово - комунальні послуги» (далі Закон) індивідуальним споживачем визначена фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати надані житлово - комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства (ст. 7 зазначеного Закону)

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній сумісній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання такого майна. Співвласник, який виконав обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Судом не встановлено наявності домовленості між сторонами щодо утримання спільного сумісного майна (квартири), відповідач, як співвласник такого майна не здійснював оплату комунальних платежів за наявності такого обов`язку, що здійснювалося позивачем самостійно, чим порушував її права, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідачем протилежного суду не доведеного, наведені позивачем обставини не спростовано. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порЗ урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.

Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).

Оскільки позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору, сплаченого за подання позову до суду.

Роз`яснити позивачу, що сплачена сума судового збору 49,80 (1261 грн 1211,20 грн) грн повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 1, 6 ст. 137 ЦПК України).

З) урахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, відсутності доведення неспівмірності таких витрат на підставі ч. ч. 1, 6 ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 137, 141, 244, 247, 259, 263 - 265, 280 - 284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

50 % коштів, сплачених за утримання будинку АДРЕСА_4 за період з листопада 2023 року по червень 2025 року в сумі 4684 грн 12 коп;

50 % коштів, сплачених за послуги з централізованого теплопостачання, надані у квартирі АДРЕСА_1 за період з січня 2023 року по березень 2025 року в сумі 18650 грн 98 коп,

1000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу та 1211 грн 20 коп судового збору.

Роз`яснити позивачу, що сплачена сума судового збору в сумі 49 грн 80 коп повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменчування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Н.П. Мельник