УХВАЛА

24 листопада 2025 року

місто Київ

справа № 385/1650/19

провадження № 61-14068ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року у складі судді Панасюка І. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року у складі колегії суддів Дьомич Л. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А. у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст доводів та вимог скарги

1. ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Медвідь В. А., звернулась до Гайворонського районного суду Кіровоградської області зі скаргою, в якій просила:

- визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою та поновити пропущений процесуальний строк;

- визнати незаконною (неправомірною) та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О. про закінчення виконавчого провадження від 02 травня 2025 року (ВП № НОМЕР_1).

2. На обґрунтування вимог скарги посилалася на те, що є стягувачкою у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа, виданого у справі № 385/1650/19, про стягнення на її користь із ОСОБА_1 грошових коштів.

3. Вважала, що оскаржувана постанова порушує її право на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення та підлягає скасуванню, адже у резолютивній частині рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2020 року у справі №385/1650/19, а також у виконавчому документі №385/1650/19, виданому Гайворонським районним судом Кіровоградської області, сума заборгованості визначена в іноземній валюті (доларах США), тому борг підлягав стягненню саме у визначеній в рішенні суду та виконавчому документі валюті в сумі 2 670,53 дол. США, а не в гривні за курсом НБУ на день відкриття виконавчого провадження. Зауважувала, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята приватним виконавцем передчасно.

Короткий зміст оскаржуваних рішень

4. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, визнано поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою та поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк.

5. Скаргу ОСОБА_2 задоволено та визнано незаконною (неправомірною) і скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О. про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 02 травня 2025 року.

6. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може вносити двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

7. Оскільки у виконавчому листі в цій справі сума заборгованості визначена в іноземній валюті, а еквівалент у гривні не зазначений, то, за висновком судів, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту за курсом НБУ станом на день відкриття виконавчого провадження не вважатиметься належним виконанням.

8. З огляду на викладене суди констатували наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови приватного виконавця.

9. Поновлення строку для звернення до суду зі скаргою суди мотивували тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження у встановленому законом порядку стягувачці не надсилалася, а про стан виконання закінченого виконавчого провадження заявниці стало відомо лише 26 травня 2025 року після отримання листа № 19579 від приватного виконавця, що свідчить про поважність причин пропуску відповідного процесуального строку.

Доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу

10. 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

11. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

12. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18, а саме висновки щодо строків оскарження рішень, дій та бездіяльності приватного / державного виконавця.

13. Посилається також на те, що грошові зобов`язання в Україні підлягають виконанню у гривнях, а стягувачка протягом кількох років приймала здійснені боржником платежі у гривнях, не висловлюючи будь-яких заперечень щодо валюти, у якій такі платежі здійснювалися. Вважає, що суди вийшли за межі вимог скарги, оскільки, на його переконання, стягувачка зазначала лише про неналежну валюту виконання зобов`язання, а не про недостатність отриманої в ході виконання судового рішення суми.

Встановлені судами обставини

14. 28 січня 2020 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнено з відповідача на користь позивачки 2 670,53 дол. США, з яких: 2 500 дол. США складають основну суму боргу, а 170,53 дол. США - 3% річних. До того ж стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн та 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

15. На виконання зазначеного рішення місцевий суд 04 березня 2020 року видав, зокрема, виконавчий лист № 385/1650/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 670,53 дол. США.

16. Виконавчий лист стягувачка пред`явила до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Шмальку О. О., який 10 березня 2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

17. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року за заявою стягувачки замінено боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О. від 02 травня 2025 року закінчено виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 385/1650/19, виданого 04 березня 2020 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

19. Відповідно до листа № 19579 від 26 травня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О. О. надав стягувачці інформацію щодо стану виконання вказаного виконавчого провадження. У листі приватний виконавець зауважив, що на дату відкриття виконавчого провадження сума боргу в національній валюті за курсом Національного банку України складала 66 553,61 грн, які були перераховані на рахунок стягувачки.

Щодо процесуальних передумов вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження

20. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

21. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України в разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

22. Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята цієї ж статті).

23. За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

24. Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення розумних сумнівів щодо правильності застосування судами норм права, які регулюють спірні правовідносини.

25. Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Щодо судового контролю за виконанням судового рішення

26. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

27. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

28. Принцип обов`язковості судових рішень закріплено й у статті 18 ЦПК України, за змістом якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

29. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

30. Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

31. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Щодо валюти зобов`язання та валюти платежу

32. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

33. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

34. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

35. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

36. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Щодо повноважень виконавця

37. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

38. За приписами частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

39. Згідно з пунктом 1 частини другої Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

40. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця (частина третя статті 49 Закону № 1404-VIII).

41. У статті 39 Закону № 1404-VIII визначені підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

42. Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Висновки Верховного Суду та оцінка доводів касаційної скарги

43. Ключовою обставиною, яка підлягала встановленню та дослідженню судами у цій справі є повнота виконання боржником судового рішення у справі № 385/1650/19, що безпосередньо впливає на висновки суду в питанні наявності підстав для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

44. Насамперед необхідно зауважити, що істотним елементом спірних правовідносин між сторонами у наведеній справі, який сприяє формуванню у стягувачки та боржника різних підходів до розуміння етапу, на якому перебуває наявне між ними грошове зобов`язання, є валюта такого зобов`язання та/або валюта платежів, вчинених на його виконання.

45. Так, боржник, сплативши протягом кількох років суму заборгованості у гривнях за курсом НБУ, який був чинним ще на момент відкриття виконавчого провадження, переконаний, що зобов`язання припинене його належним виконанням.

46. Натомість стягувачка наполягає на недоотриманні належних їй сум, оскільки судовим рішенням заборгованість визначена в іноземній валюті (доларах США).

47. Окреслене правове питання неодноразово перебувало на вирішенні суду касаційної інстанції загалом та Великої Палати Верховного Суду зокрема.

48. У постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14 Велика Палата Верховного Суду вперше сформулювала висновок про те, що належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, у зв`язку з чим суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

49. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала й про те, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Тому як виникнення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

50. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці суду касаційної інстанції (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17).

51. У справі, яка переглядається, судами встановлено, що у договорі позики, укладеному між сторонами, валюта зобов`язання визначена в доларах США.

52. Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

53. У зв`язку з викладеним у судовому рішенні про стягнення заборгованості та виконавчому листі № 385/1650/19 сума заборгованості ОСОБА_1 визначена в іноземній валюті, а саме доларах США.

54. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14), тому в резолютивній частині достатньо зазначити одну суму, яка підлягає стягненню - в іноземній валюті.

55. Водночас у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду нагадав, що вимоги публічного порядку передбачають, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами - резидентами.

56. У цій же постанові зазначено, що у разі, коли у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

57. У справі, яка переглядається, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, приватний виконавець виходив із того, що боржник повністю погасив суму заборгованості у гривні за курсом НБУ, який був чинним на момент відкриття виконавчого провадження.

58. Такий підхід не враховує тієї обставини, що сума заборгованості погашена ОСОБА_1 не одним платежем у день відкриття виконавчого провадження, а декількома платежами, які здійснювалися в період з 10 березня 2020 року до 02 травня 2025 року.

59. Верховний Суд зауважує, що особливістю зобов`язань, виражених в іноземній валюті, є те, що вони захищені від коливань національної валюти. В моменти виникнення такого зобов`язання, ухвалення судового рішення про стягнення боргу та виконання цього судового рішення розмір основного зобов`язання в іноземній валюті залишається незмінним. Натомість еквівалент такого зобов`язання в національній валюті може відрізнятися з огляду на мінливість курсу, встановленого Національним банком України.

60. Тобто за встановлених судами обставин та з урахуванням валюти зобов`язання і відомостей, наявних у виконавчому листі, заборгованість могла погашатися ОСОБА_1 як у доларах США шляхом їх перерахування на валютний рахунок приватного виконавця, так і у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ, чинного в момент здійснення кожного окремого платежу.

61. Оскільки приватний виконавець визначив еквівалент національної валюти, який підлягав сплаті боржником, станом на дату відкриття виконавчого провадження, що є помилковим, бо сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем за офіційним курсом відповідної валюти на день кожного платежу.

62. Врахувавши, що заборгованість погашалася декількома платежами протягом тривалого періоду часу, то суди попередніх інстанцій правильно констатували, що сплата боржником на загальну суму 66 553,61 грн не є належним виконанням виконавчого документа про стягнення 2 670,53 дол. США.

63. Установивши, що постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена за відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення, яким є перерахування стягувачці загальної суми боргу у національній валюті, яка сумарно повинна відповідати еквіваленту 2 670,53 дол. США на момент платежу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про її скасування.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування висновків Верховного Суду

64. У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18.

65. У наведених постановах сформульовані загальні висновки щодо строків оскарження рішень, дій та бездіяльності приватного / державного виконавця.

66. Зокрема, касаційний суд у згаданих постановах зазначав, що:

- перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод;

- у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права;

- при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

67. Відповідаючи на такі аргументи боржника, Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

68. Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

69. За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

70. Апеляційний суд зауважив, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

71. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права.

72. Тобто судами у цій справі застосовано та повною мірою враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, на неврахування яких у своїй касаційній скарзі посилається ОСОБА_1 .

73. Установивши, що постанова приватного виконавця Шмалька О. О. від 02 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у передбаченому законом порядку стягувачу не надсилалася, а про стан виконання закінченого виконавчого провадження стягувачу стало відомо лише 26 травня 2025 року після отримання від приватного виконавця листа № 19579, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував приписи наведених норм права та висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про необхідність поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця.

74. Доводи касаційної скарги про те, що стягувачка ще з 2020 року була обізнана зі способом виконання судового рішення у справі № 385/1650/19, Верховний Суд відхиляє, адже у цій справі ОСОБА_2 оскаржує не спосіб чи порядок виконання судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, а постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, прийняту 02 травня 2025 року, з посиланням на те, що отримана в ході виконання судового рішення сума не забезпечує повне виконання рішення суду про стягнення на її користь заборгованості.

75. Скарга на зазначену постанову подана ОСОБА_2 у червні 2025 року в межах 10-денного строку з моменту отримання нею відомостей про прийняття такої постанови, у зв`язку з чим суди правильно оцінювали саме період травня - червня 2025 року на предмет поважності причин пропуску відповідного процесуального строку.

76. Отримуючи в період 2020-2025 років у межах виконавчого провадження платежі в національній валюті (гривні), стягувачка була вправі очікувати, що такі платежі приватним виконавцем враховуються в контексті загальної суми боргу із застосуванням офіційного курсу НБУ на момент кожного окремого платежу, у зв`язку із чим не мала обов`язку оскаржувати дії приватного виконавця до прийняття ним постанови про закінчення виконавчого провадження.

77. Верховний Суд нагадує, що визначальним у цій правовій ситуації є не те, в якій саме валюті перерахована сума боргу стягувачці, а щоб ця сума (або усі платежі, які є її складовими) відповідала еквіваленту 2 670,53 дол. США на момент остаточного виконання рішення суду, тобто щоб еквівалент кожного здійсненого боржником платежу у підсумку дорівнював 2 670,53 дол. США.

78. Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі вимог скарги, оскільки стягувачка зазначала лише про неналежну валюту виконання зобов`язання, а не про недостатність отриманої в ході виконання судового рішення суми, суд касаційної інстанції не приймає, оскільки загадані доводи ОСОБА_2 артикулювала саме в контексті неповного (неналежного) виконання боржником зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.

79. Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

80. Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час вирішення справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

81. Оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

82. Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2025 року у складі судді Панасюка І. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року у складі колегії суддів Дьомич Л. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А. у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича про закінчення виконавчого провадження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара