Справа № 738/1598/25
№ провадження 2/738/523/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Савченка О.А.

за участі:

секретаря судового засідання Лях Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мена цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пінчук Ксенії Олександрівни

до

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Максимовська Юлія Василівна

вимоги позивача: про встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

учасники справи адвокат Пінчук К.О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позовних вимог, заперечень відповідача.

22 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Максимовська Юлія Василівна про встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . 01 липня 2021 ОСОБА_4 складено заповіт, відповідно до якого усе майно, належне їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось вона заповіла своїй онуці ОСОБА_1 , позивачці по справі. Відповідно до Інформаційного листа від 29.05.2025 приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Максимовської Юлії Василівни, позивачу повідомили, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану, отриманих нотаріусом, шляхом безпосереднього доступу до реєстру встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є дітьми ОСОБА_4 . Наразі, позивачка, будучи спадкоємцем майна померлої за заповітом не має можливості оформити право власності на успадковане майно та розпоряджатись ним, оскільки відповідачі - її тітка та дядько вважаються такими, що прийняли спадщину, так як на момент смерті були зареєстровані разом із спадкодавцем. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянами російської федерації та постійно проживають за межами України. В Україні мають лише зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . Останні вже багато років проживають за кордоном, в Україну приїжджають один раз на декілька років. На момент смерті їх матері ОСОБА_4 не перебували на території України та не проживали разом з померлою. Позивачка вважає, що єдиним способом захисту її інтересів як спадкоємця усього майна померлої ОСОБА_4 є встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 та визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що не прийняли спадщину після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачами по справі не було подано відзиву чи інших заперечень стосовно предмету позовних вимог.

2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві.

Відповідачі по справі належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи по суті. Будь яких заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за їх участі до суду не надходило.

Третя особа будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи по суті подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 лютого 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №390 від 01 лютого 2024. (арк. с. 23).

01 липня 2021 року ОСОБА_4 складено заповіт, відповідно до якого усе майно, належне їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось вона заповіла своїй онуці ОСОБА_1 (арк. с. 25).

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Максимовської Ю.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_4 (арк. с. 52).

Відповідно до Довідки виданої Виконкомом Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 25.04.2024 № 660 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 і знята з реєстрації місця проживання по причині смерті. Разом з нею на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований, але не проживає, громадянин російської федерації; онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована, але не проживає, громадянка російської федерації; чоловік онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (арк. с. 12).

Згідно копії спадкової справи № 1/2024, заведеної приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Максимовською Ю.В. після смерті ОСОБА_4 відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними дітьми ОСОБА_4 (арк. с. 56-58).

Як вбачається з витягу-інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/65534-25 від 13.08.2025 ОСОБА_7 перетнула державний кордон України на виїзд 08.02.2023, ОСОБА_8 перетнув державний кордон України на виїзд 02.10.2021 (арк. с. 65).

Відповідно до повідомлення Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області громадянка російської федерації ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 строком дії до 26.12.2029, громадянин російської федерації ОСОБА_3 документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_3 строком дії «безстроково» (арк. с. 67).

4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, а в пункті 3.23 цієї ж Постанови зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Державна реєстрація за певною поштовою адресою сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за цією адресою реєстрації. Ця ж норма Закону вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у своїх постановах від 21.10.2020 (справа № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18) та від 28.04.2021 (справа № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20).

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права вбачається висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті спадкодавця. Під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем мається на увазі як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання зі спадкодавцем за однією адресою, а частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що цілком можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживаючи разом з ОСОБА_4 станом на момент відкриття спадщини (смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та протягом достатньо тривалого часу до цього, а також не звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України - не можуть вважатися таким, що прийняли спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пінчук Ксенії Олександрівни Ромашкіної Таїси Леонідівни, ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Максимовська Юлія Василівна про встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину задовольнити повністю.

Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що не прийняли спадщину після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О.А. Савченко