Ухвала

Іменем України

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 760/23369/20

провадження № 61-13458ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Солом`янський районний суд м. Києва ухвалою від 22 березня 2024 року заяву АТ «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнив. Видав дублікат виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що був виданий на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2011 року стосовно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого листа. Поновив АТ «Універсал Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа 2-1974/11, виданого щодо ОСОБА_1 Солом`янським районним судом м. Києва у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2011 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 04 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, оскільки оскаржувану ухвалу суду першої інстанції отримано її представником безпосередньо в канцелярії Солом`янського районного суду м. Києва при ознайомленні із матеріалами справи 24 квітня 2025 року. Також зазначала, що внаслідок воєнного стану та військових дій на території України з 25 травня 2022 року вона має статус зовнішньо переміщеної особи та знаходиться під тимчасовим захистом в Республіці Ірландія. Вказувала, що проживаючи за кордоном не мала змоги отримувати жодних процесуальних документів та користуватись своїм електронним кабінетом в Електронному суді через блокування входу із зарубіжних акаунтів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення, а винятків, визначених частинами першою, другою статті 358 ЦПК України, не встановлено.

28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, чим порушив її права на апеляційний перегляд справи. При цьому ОСОБА_1 вважає, що має підстави для поновлення строку з урахуванням того, що про ухвалу суду першої інстанції вона дізналась повернувшись на короткий термін до міста Києва лише у квітні 2025 року, оскільки з 25 травня 2022 року та до сьогоднішнього дня проживає та знаходиться під тимчасовим захистом у Республіці Ірландія, має статус зовнішньо переміщеної особи, а тому має об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист. Отримавши 21 квітня 2025 року в приміщенні суду ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу нею було подано 04 травня 2025 року, тобто в межах п`ятнадцяти днів з дня отримання оскаржуваного судового рішення.

Також зазначає, що суд апеляційної інстанції в своєму рішення не здійснив повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, формально виходив лише з дати складення повного тексту судового рішення (25 березня 2024 року) та дати подання апеляційної скарги (04 травня 2025 року).

Крім того вказує, що апеляційний суд невірно застосував норми права, які регулюють питання функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС. Вона як фізична особа не має офіційної електронної адреси у розумінні частини п`ятої статті 128 ЦПК України, не підтверджувала добровільне використання електронного кабінету, а тому не має процесуальної відповідальності відповідно до вимог ЦПК України. Вона зареєструвалася в електронному кабінеті у 2020 році виключно на прохання судової влади для підтримки впровадження електронних технологій в судочинстві - у межах відкритого пілотного проекту. Суд апеляційної інстанції не врахував ані дату початку функціонування підсистем ЄСІТС (05 жовтня 2021 року), ані її статус як фізичної особи, яка не була зареєстрована в ЄСІТС і не мала обов`язку такої реєстрації. Як наслідок, висновок про належне її повідомлення на підставі довідки про доставлення у ЄСІТС є неправомірним, а ухвала такою, що підлягає скасуванню. Разом з цим, ухвала апеляційного суду порушує права заявника на справедливий суд та перешкоджає у доступі до правосуддя.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною п`ятою статті 14 ЦПК України передбачено, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (абзац перший частини сьомої статті 14 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон передбачив надсилання судового рішення як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і в електронній формі через «Електронний кабінет», у тому числі на офіційну електронну адресу засобами підсистем Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених у частині шостій статті 14 ЦПК України, пункті 10 вказаного Положення, зокрема для адвокатів, та тих, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23, пункти 64-65)).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на процесуальну справедливість, тобто на розгляд справи відповідно до правил процесуального закону, визначених на національному рівні, за умови, що ті правила відповідають мінімальним конвенційним гарантіям, встановленим у цій статті. Зазначені приписи ЦПК України (зокрема про те, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії такого рішення до електронного кабінету особи, а також стосовно того, що вручення відповідної копії представникові означає її вручення тій особі, яку він представляє) є доступними, чіткими та зрозумілими. Наслідки їхньої дії є передбачуваними як для позивача, так і для відповідача, які є рівноправними учасниками судового провадження.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Винятком із цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу. «Особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України) не можна вважати особу, яка ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

Така позиція кореспондує висновку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладеному у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», де зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53).

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року складено 25 березня 2024 року.

До Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року була надіслана судом 25 березня 2024 року, надання загального доступу забезпечено 26 жовтня 2024 року.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, отримувала поштову кореспонденцію від суду та брала участь у розгляді справи, про що свідчать подані нею заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи.

Також апеляційним судом встановлено, що судові повістки від 21 лютого 2024 року та від 12 березня 2024 року були доставлені до електронного кабінету ОСОБА_1 22 лютого 2024 року і 12 березня 2024 року, що відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України дає підстави вважати про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції.

Крім того, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року з урахуванням положень пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 25 березня 2024 року, отже днем вручення судового рішення є 25 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року ОСОБА_1 подала 04 травня 2025 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 у розумінні частини другої статті 358 ЦПК України була належним чином повідомленою та обізнаною про розгляд справи судом першої інстанції, проте з апеляційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року вона звернулася лише 04 травня 2025 року, тобто після спливу більше, ніж одного року з дня складання повного тексту вказаного судового рішення, апеляційний суд у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття апеляційного провадження, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, зводяться до незгоди з ними та трактування норм права на власний розсуд.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Керуючись частиною четвертої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов