УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 274/3674/24

провадження № 61-12560ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості за договором депозиту та пені,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором депозиту у розмірі 64 764, 49 грн, пеню за період з 09 лютого 2023 року по 26 квітня 2024 року - 858 777,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати, у тому числі на правову допомогу. Всього просить стягнути на свою користь 923 541,49 грн.

Позов мотивований тим, що 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 з АТ «Ощадбанк» уклала договір № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталів %), строком до 09 лютого 2023 року, за умовами якого вона внесла кошти у розмірі 59 946,74 грн під 16 % річних, після закінчення строку цього договору банк мав повернути цей депозит з відсотками, що разом становить 64 764,48 грн. Однак на неодноразові її звернення банк кошти не повернув. У зв`язку із чим позивач звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою, про що внесені відомості до ЄРДР.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталів %) від 09 серпня 2022 року у розмірі 64 742,48 грн, з яких: 59 946,74 грн - депозит (вклад), 4 795,74 грн - проценти, нараховані на депозит (вклад), а також пеню в розмірі 63 735,38 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 391,14 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1 284,78 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено укладення договору депозиту і внесення нею коштів на виконання договору, наявність підстав для стягнення 16 % процентів річних та стягнення пені, яка нараховується, виходячи із розміру процентів на суму депозиту (вкладу), відповідно до вимог положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

09 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» АТ «Ощадбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, що за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).На підтвердження укладання договору позивачем надана копія договору № 7 від 09 серпня 2022 року, а самі докази внесення ОСОБА_1 коштів за цим договором не надані, як і відсутній вирок суду відносно колишнього працівника банка.

Суди не врахували висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Такий опис робіт адвокатом позивача не наданий, що позбавляє можливості визначити розмір витрат на правничу допомогу, їх обґрунтованість та неминучість.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що між АТ «Ощадбанк» в особі керуючої ТВБВ № 1005/048 ОСОБА_2., яка діяла на підставі положення про зазначений відокремлений підрозділ банку та довіреності від 01 лютого 2018 року, та ОСОБА_1 (вкладник) підписано договір № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року.

За умовами вказаного договору вкладник перераховує, а банк здійснює зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошову суму 59 946,74 грн (депозит) з видачею вкладнику виписки за рахунком на підтвердження внесення депозиту. При цьому Банк зобов`язується повернути депозит та виплачувати вкладникові проценти за ним на умовах та в порядку, встановлених договором. Строк депозиту становить 6 календарних місяців з дати укладення договору. Повернення банком суми депозиту здійснюється в банківський день, наступний за днем спливу строку депозиту. Процентна ставка за депозитом встановлюється в розмірі 16% річних і нараховується на фактичний залишок коштів на Рахунку. Виплата процентів за користування депозитом здійснюється в кінці терміну 09 лютого 2023 року.

Відповідно до копії довідки АТ «Ощадбанк» від 14 травня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 вкладний (депозитний) рахунок за договором № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року не відкривався, банківські операції, які б підтверджували внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок згідно договору № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року відсутні.

Згідно з електронною копією висновку службового розслідування щодо перевірки інформації стосовно привласнення керуючою ТВБВ № 1005/048 філії Житомирське обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 коштів клієнтів банку щодо факту ОСОБА_1 від 14 березня 2023 року, договору на ім`я ОСОБА_1 № , які завірені печаткою ТВБВ №1005/048 і містять підписи ОСОБА_2 , в автоматизованій банківській системі «BARS MMFO»: автоматизоване робоче місце «Робота з клієнтом» такого договору та депозиту не існує і не існувало, кошти в касу не вносилися.

Комісією встановлено, що 27 грудня 2022 року у ході спілкування з клієнтами філії Житомирське облуправління АТ «Ощадбанк» начальник відділу банківської безпеки ОСОБА_3 отримав усну інформацію, що керуюча ТВБВ №10005/048 ОСОБА_2 незаконно користується коштами клієнтів банку.

У цей же день по даному факту від ОСОБА_2 відібрано попереднє письмове пояснення і одночасно отримано від неї усне зобов`язання надати більш детальне письмове пояснення по описаній нею ситуації. Станом на дату оформлення даного висновку додаткового детального пояснення від не отримано.

З пояснення ОСОБА_2 від 27 грудня 2022 року став відомий попередній перелік осіб клієнтів ТВБВ №10005/048, перед якими в неї є фінансові зобов`язання, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 . Кожному з вказаних клієнтів було зателефоновано і запропоновано відвідати відділення банку для з`ясування ситуації.

ОСОБА_1 09 січня 2023 року відвідала банк і надала працівнику банку договір № 7, складений між нею та банком, на строковий вклад (депозит) «Мій депозит пенсійний» 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року на суму 59 946,74 грн.

Крім того, під час проведення розслідування 09 лютого 2023 року до банку звернулась клієнтка ОСОБА_1 з питанням повернення коштів та відсотків по договору № 7, термін якого сплив 09 лютого 2023 року.

У зв`язку з отриманням у ході проведення службового розслідування документально підтверджених фактів, які вказують на неправомірні дії керуючої ТВБВ №10005/048 філії Житомирське облуправління AT «Ощадбанк» ОСОБА_2., а саме порушення Правил відкриття, ведення та закриття вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб з одночасним відкриттям поточних рахунків з використанням електронних платіжних засобів в установах AT «Ощадбанк» в частині оформлення фіктивних депозитних договорів та документів про поповнення депозитів, довіреності на розпорядження депозитом і привласнення коштів клієнтів Банку, що призвело до нанесення репутаційної шкоди Банку та майнової шкоди клієнтам Банку, тобто вчинення дій, які дають підстави для втрати довір`я, звільнити ОСОБА_2 з роботи за втратою довір`я (КЗпП ст. 41 п. 2).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частина третя статті 1060 ЦК України).

У разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Верховний Суд України зазначав, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу (див. постанови Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) зазначено, що:

«місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення вказаних депозитних договорів підтверджується Витягом з електронного додатка до договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-244цс21).

Банк не спростував ані факту укладення депозитних договорів з позивачем, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника. Колегія суддів вважає неприйнятними висновки апеляційного суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договорів банківських вкладів та зарахування коштів на рахунки, оскільки доказами зарахування коштів є лише оригінали договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів на банківські рахунки, яких позивач не надав. Суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів на підставі наданого позивачем Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» та формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) вказано, що:

«з огляду на те, що позивачі правомірно сподівалися на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивачі не можуть бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ними виконані умови укладених угод. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів про наявність між сторонами договірних правовідносин за договорами банківського вкладу.

Суди правильно вказали, що задоволення позовних вимог з підстав статей 1172, 1192 ЦК України за встановлених фактичних обставин справи не відповідатиме вимогам чинного законодавства, оскільки з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода злочином його працівників.

Також суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що позивачі мають право вимоги до банку про повернення вкладів за договорами банківського вкладу, нарахованих процентів згідно умовами договорів та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором. Такі висновки узгоджуються з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 306/44/22 (провадження № 61-1800сво24) зроблено висновок, що «договір банківського вкладу є реальним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Парламентом у частині першій статті 1059 ЦК України розмежовано власне письмову форму (тобто коли вчиняється сторонами письмовий договір, який підтверджує внесення коштів вкладником) та замінники письмової форми договору банківського вкладу (зокрема, ощадна книжка, сертифікат чи інший документ, коли письмовий договір не вчинявся сторонами). Письмова форма договору банківського вкладу внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми банку. Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що ОСОБА_1 підтвердила факт укладення 09 серпня 2022 року договору № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталів %), строком до 09 лютого 2023 року, за умовами якого вона внесла кошти у розмірі 59 946,74 грн під 16 % річних. Тому суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Касаційна скарга не містить аргументів щодо правильності нарахування процентів та пені.

Щодо витрат на правову допомогу

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини друга статті 141 ЦПК України).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), на яку скаржник посилається у касаційній скарзі, зазначено, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Суди встановили, що ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача на відшкодування витрат на правничу допомогу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. Банк вважав, що підстави для стягнення цих витрат відсутні, оскільки відсутній детальний опис наданих правничих послуг, а тому їх розмір є завищеним. На обґрунтування витрат на правову допомогу позивач надала: розрахунок до договору про надання правової допомоги 21 лютого 2024 року № 95, за змістом якого вбачається, що адвокатом Гуменюком О. В. були надані ОСОБА_1 такі послуги: усна консультація з вивченням документів вартістю 3 000,00 грн, складання процесуальних документі вартістю 7 000,00 грн та представництво інтересів у суді першої інстанції вартістю 5 000,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що розмір понесених витрат на правову допомогу є доведеним, проте урахував складність справи, ціну позову, її значимість для ОСОБА_1 , та визначив загальний розмір цих витрат в сумі 10 000 грн. На підставі статі 141 ЦПК України судстягнув з відповідача 1 391,14 грн таких витрат пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Тому посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, є необґрунтованими, оскільки оскаржені судові рішення цим висновкам не суперечать.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 274/3674/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко