УХВАЛА

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 490/9779/24

провадження № 61-14238ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхове відшкодування в розмірі 23 858,28 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 84 659,50 грн та витрати на незалежну оцінку з визначення вартості розміру матеріальної шкоди в розмірі 4 000 грн; стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та судовий збір в розмірі 970 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року у задоволенні вимог ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ВУСО» залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2025 року та додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року залишено без змін.

13 листопада 2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року повністю, а постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у частині залишення без змін додаткового рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» витрати, понесені на правничу допомогу, у розмірі 10 000,00 грн за наслідками розгляду справи у суді першої інстанції. Здійснити розподіл витрат в апеляційному та касаційному суді.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, сприяти суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Предметом спору у цій справі є вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у загальному розмірі 108 517,78, що станом на 01 січня 2025 року, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2025 рік (250 х 3 028 грн = 757 000 грн).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року визначено, що справа є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що до переліку малозначних справа відносяться справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційна скарга подана на судове рішення, ухвалене за результатом розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду по суті спору.

Отже судове рішення у цій справі за загальним правилом не підлягає касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО» зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу застосував нерелевантні висновки Верховного Суду, а апеляційний суд в оскаржуваній постанові не послався на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн є недоведеними та безпідставно вимагали докази їх реальної сплати (платіжних документів), оскільки розмір правової допомоги сторонами визначено у фіксованій сумі.

Верховний Суд, взявши до уваги предмет позову, складність справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені ПрАТ «СК «ВУСО» аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судового рішення у цій справі.

Незгода ПрАТ «СК «ВУСО» з відмовою у задоволення його заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» подало касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович