РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 листопада 2025 м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.,

за участю секретаря судового засідання Тивонюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Володимирі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Устилузької міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач виконавчий комітет Устилузької міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до Володимирського міського суду Волинської області, в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що 13.10.2023 року комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей, інспектора СЮП Володимирського РВП та фахівців Нововолинського центру соціальних служб були здійснені виїзди за місцем проживання відповідачки з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , з метою контролю за умовами проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час обстеження у квартирі був присутній стійкий запах алкоголю, не прибрано, брудна підлога. У помешканні перебував малолітній ОСОБА_4 , а також його мати відповідачка та її знайомий, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Зі слів дитини було з`ясовано, що мати вже не один день вживає спиртні напої та збирає компанії за місцем проживання. Також комісією було виявлено, що для дитини відсутнє належне місце для спання, одягу та навчання, одяг дитини брудний, у квартирі відсутня свіжоприготовлена їжа та запас продуктів харчування. Крім того, на час обстеження у дитини була підвищена температура, сильний та постійний кашель, вигляд дитини занедбаний. У зв`язку з тим, що дитина перебуває під наглядом осіб з ознаками алкогольного сп`яніння, ситуація, що виникла в сім`ї ОСОБА_5 , стала загрозливою для життя та здоров`я дитини. Відповідно складений акт на проведення оцінки рівня небезпеки дитини та встановлений висновок щодо рівня небезпеки дитини. Комісія прийшла до висновку, що малолітньому Боглану дуже небезпечно перебувати разом з матір`ю, а тому було прийняте рішення про невідкладне направлення дитини, для медичного обстеження, до дитячого відділення КНП «Нововолинська ЦМЛ».

Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 16.10.2023 було прийнято рішення №477 «Про негайне відібрання в ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про затвердження висновку про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав в ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач вказує, що в поле зору служби у справах дітей сім`я ОСОБА_5 потрапляє не вперше. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї Шуфліти, який проведений фахівцями центру соціальних служб за місцем проживання відповідачки з дитиною, встановлено наявність складних життєвих обставин через ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Також позивач зазначає, що з відповідачкою проводились профілактичні бесіди про відповідне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, про здійснення належного догляду за дитиною та ведення здорового способу життя. Їй було роз`яснено правові підстави позбавлення батьківських прав, а також попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Однак, відповідачка на шлях виправлення не стала, свідомо продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками.

Рішенням Володимирського міського суду від 13.04.2024 року, малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відібрано від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

Позивач вказує, що тимчасово малолітній ОСОБА_6 був влаштований та перебував у КУ «Волинський обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей» в м. Ковелі з 20.10.2023 року по 22.07.2024 року.

Рішенням виконавчого комітету Устилузької міської ради №7/4 від 31.07.2024 року ОСОБА_7 наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 01.08.2024 року наказом служби у справах дітей ОСОБА_8 взято на первинний облік дітей-сиріт.

В подальшому ОСОБА_6 був переведений до Волинського обласного притулку для дітей, де перебував там до 16.10.024 року, 17.10.2024 року дитину тимчасово було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу до батьків вихователів ОСОБА_9 .

Позивач зазначає, що 29.07.2025 року комісією з питань захисту дітей Устилузької міської ради розглядалась питання про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2 . Згідно листа служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, а також наданого акту обстеження житлово побутових умов проживання ОСОБА_1 , матір способу життя не змінила, продовжує вживати алкоголь, проводить час в сумнівних компаніях, до служби та центру надання соціальних послуг для вирішення питання подолання складних життєвих обставин не зверталась. Крім того, відповідно до листа служби у справах дітей Рожищенської міської ради, ОСОБА_1 не зверталась до них з проханням про надання дозволу відвідати сина, як і не цікавилась його життям та здоров`ям.

Таким чином, відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не турбується про дитину, не покращила та не створила належних умов для виховання та всебічного розвитку дитини.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України просять позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідачки на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 01.10.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Володимирського міського суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала, жодного разу до суду на розгляд справи не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про можливість проведення судового засідання по справі за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, поданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2 підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, будь яких письмових заперечень щодо позову до суду не надавала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилала.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 20.11.2025 ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.02.2017 року виконкомом Устилузької міської ради Володимир Волинського району Волинської області.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 24.03.2021 року Володимир Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) стверджується, що батько дитини ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади та відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні, відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована разом з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 13.10.2023 року, при перевірці умов проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання незадовільні, на момент візиту в кімнаті брудно, речі розкидані, відчувається неприємний запах та запах алкоголю. Для дитини немає облаштованого місця для спання, місця для одягу та навчання. Дитина зовнішньо занедбана, має хворобливий вигляд, кашляє та має підвищену температуру тіла. На момент візиту мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно. В кімнаті також знаходилась стороння жінка, яка у верхньому одязі лежала на дивані з ознаками алкогольного сп`яніння.

Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 16.10.2023 було прийнято рішення №477 «Про негайне відібрання в ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про затвердження висновку про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав в ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Володимир Волинського міського суду Волинської області від 13.05.2024 року ухвалено відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

23.07.2024 року службою у справах дітей Устилузької міської ради малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 направлений до Волинського обласного притулку для дітей, де він перебував з 20.10.2023 року по 22.07.2024 року.

Рішенням виконавчого комітету Устилузької міської ради № 7/4 від 31.07.2024 року малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Наказом служби у справах дітей Устилузької міської ради № 1 від 01.08.2024 року малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 взятий на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно акту обстеження умов проживання від 22.08.2024 року, з метою тимчасового влаштування дитини в сім`ю, проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що умови проживання хороші, сім`я дружна, працелюбна, стосунки між членами родини ширі, доброзичливі, створені комфортні умови для проживання дітей.

Наказом служби у справах дітей Устилузької міської ради № 45 від 17.10.2024 року малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тимчасово влаштований в сім`ю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають і зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області № 10-02-03/284 від 25.06.2025 року, відповідачка ОСОБА_1 не зверталась до служби у справах дітей із питанням щодо повернення їй на виховання малолітнього ОСОБА_2 . Під час проведення візиту за місцем проживання ОСОБА_1 було встановлено, що вона перебувала в компанії сторонніх осіб та вживала алкогольні напої. В ході бесіди остання зазначила, що питання повернення сина на її виховання наразі неї для неї актуальним.

Згідно повідомлення служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області № 10-02-03/329 від 24.07.2025 року, 22.07.2025 року працівниками служби було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , з метою обстеження житлово побутових умов проживання ОСОБА_1 . Під час візиту в квартирі перебувала сама ОСОБА_1 та двоє сторонніх осіб у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 виявила агресивну поведінку, відмовилась від діалогу з членами комісії, про що був складений відповідний акт.

Як вбачається з інформації Нововолинського міського центру соціальних служб № 318/02-10 від 23.07.2025 року, відповідачка ОСОБА_1 не зверталась до центру з питань пов`язаних із поверненням дитини у свою сім`ю.

Відповідно до повідомлення служби у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області № 100 від 28.07.2025 року, відповідачка ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на зустріч з малолітнім ОСОБА_2 який виховується в сім`ї ОСОБА_9 , не зверталась, до дитини та батьків вихователів не телефонувала, жодним чином життям та здоров`ям свого сина не цікавилась.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Устилузької міської ради № 11/6 від 30.07.2025 року, діючи в інтересах малолітньої дитини, виконавчий комітет Устилузької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення їй батьківських прав.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Крім цього, суд звертає увагу на те, що з моменту відібрання дитини та влаштування її в іншу сім`ю відповідачка ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до відповідних органів з питань пов`язаних із поверненням дитини у свою сім`ю.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 липня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає окремо від нього, участі в його матеріальному утриманні не бере. Фактично дитина перебуває на повному утриманні і вихованні у сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають і зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , які займаються його вихованням та розвитком.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідачки на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову.

За приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору за подання заяв на захист прав малолітніх або неповнолітніх.

Отже з відповідачки на користь держави підлягає стягненню 2 422,40 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 183 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

УХВАЛИВ:

Позов виконавчого комітету Устилузької міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи стягувати з 30.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто Володимирським міським судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Виконавчий комітет Устилузької міської ради, юридична адреса: вул. Володимирська,40, м. Устилуг Волинської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Олександр МУШКЕТ