Справа № 304/1445/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретарів судового засідання Газій А.Ю., Івашкович Д.А., прокурора Романець О.П., представника відповідача адвоката Глеби П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради грошові кошти в сумі 3 300 540,69 грн, з яких 1 993 216,9 грн розмір пайового внеску,. 1 102 868,88 грн інфляційне збільшення, 204 454,91 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 3К83 щодо об`єкта «Будівництво двох багатоквартирних житлових будинків (будівля літ. А, будівля літ. Б) з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 ». В період із 10 квітня 2020 року по 30 листопада 2021 року відповідачем здійснено будівництво зазначеного об`єкта. Згідно з інформацією порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, об`єкт будівництва завершено 30 листопада 2021 року, 28 грудня 2021 року складено акт про готовність об`єкта до експлуатації, а 12 січня 2022 року видано сертифікат про прийняття об`єкта в експлуатацію № 3К95, зареєстрований виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

Загальна площа об`єкта становить 8 525,1 кв.м, з яких житлова площа 6 477,6 кв.м, площа приміщень комерційного призначення 735,9 кв.м. Кошторисна вартість будівництва склала 103 985 570 грн. Згідно з декларацією, пайова участь до місцевого бюджету відповідачем не сплачувалась з підстави, зазначеної в пункті 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року №132-IX.

Однак, на думку позивача, відповідач безпідставно не сплатив грошові кошти у вигляді пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом зазначених багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями комерційного призначення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

Разом з позовом керівником Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

15.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Ільницьким М.П. подані до суду клопотання про закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду.

15.09.2025 прокурором подано до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з необхідністю підготовки письмових заперечень на клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі та заяву залишення позову без розгляду.

25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» прокурором подані до суду заперечення на клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі та заяву залишення позову без розгляду.

01.10.2025,14.10.2025 прокурором подано до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності.

01.10.2025, 08.10.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Глебою П.О. подані до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

14.10.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Ільницьким М.П. подані до суду письмові пояснення; заяву про проведення підготовчого судового засідання у відсутності сторони відповідача.

18.11.2025 представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.06.2025 вказану справу передано на розгляд судді Ганька І.І.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 25.06.2025 вказану цивільну справу передано на розгляд Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяні О.В.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2025 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України та належать ОСОБА_1 , у межах ціни позову в розмірі 3 300 540,69 гривень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2025 у задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Ільницького М.П. про закриття провадження, про залишення без розгляду позовної заяви відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Пояснення в судовому засіданні, заяви ( клопотання) учасників справи

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що належним кредитором та стягувачем за вимогами щодо пайової участі є саме Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, а не Ужгородська міська рада. Відповідно прокурор мав звертатися до суду саме в інтересах Виконавчого комітету, а не міської ради. Позивачем викривлено фактичні обставини та неправильно застосовано положення пункту 2 розділу ІІ Закону № 132-ІХ. Він наголосив, що відповідач не отримував претензії про сплату пайової участі, а Управління містобудування та архітектури, яке направило лист, не має повноважень на контроль чи стягнення таких коштів.

Крім того, об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 є житловим, віднесеним за ДК 018-2000 до коду 1122.1 будинки багатоквартирні масової забудови, тому застосуванню підлягає лише ставка 2 %. За контррозрахунком відповідача, сума пайової участі становить 1 303 509,47 грн (6 477,6 м? ? 10 061,67 грн ? 2 %), без урахування ПДВ, оскільки відповідач не є платником податку.

Також представник просив зменшити розмір нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вони становлять близько 60 % суми основного боргу, що є явно неспівмірним, і просив обмежити їх 14 % від суми заборгованості.

У зв`язку з цим відповідач вважає позовні вимоги обґрунтованими лише частково.

Представник Ужгородської міської ради в судове засідання не заявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

10.04.2020 управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради надано замовнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дозвіл № НОМЕР_2 на виконання будівельних робіт «Будівництво двох багатоквартирних житлових будинків /будівля літ.А, будівля літ.Б) з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 .

Згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації АС01:7176-0033-6548 від 28.12.2021 будівельні роботи з будівництва двох багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 виконувались у період з квітня 2020 року по листопад 2021 року. Загальна площа житлових квартир становить 6477,6 м? (корпус 4 3454,1 м?, корпус 5 3023,5 м?), загальна площа комерційних (нежитлових) приміщень 735,9 м?, а сумарна площа всіх приміщень обох корпусів 8525,1 м?. У пункті 10 акта зазначено, що кошторисна вартість будівництва становить 0 грн, натомість у пункті 11 вказано, що вартість основних фондів, прийнятих в експлуатацію, складає 103 985 570 грн. У розділі 12 акта «Пайова участь» міститься запис про звільнення замовника будівництва від сплати пайової участі на підставі пункту 13 розділу І Закону України №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

12.01.2022 виконавчий комітет Ужгородської міської ради зареєстрував сертифікат ЗК95 про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкту "Будівництво двох багатоквартирних житлових будинків /будівля літ.А, будівля літ.Б) з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 ", замовником якого зазначено ОСОБА_1 .

Претензією виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 06.08.2024, адресованою ОСОБА_1 , встановлено обов`язок замовника будівництва сплатити кошти пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту за об`єктом «Будівництво двох багатоквартирних житлових будинків (будівлі літ. А, літ. Б) з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 ». У документі зазначено, що відповідно до вимог законодавства розмір пайового внеску становить 4 % вартості будівництва нежитлових приміщень і 2 % вартості житлових квартир. На підставі наданих даних визначено суму до сплати: 1 001 722,58 грн за нежитлові приміщення та 1 457 460,00 грн за житлові квартири, всього 2 459 182,58 грн. Доказів вручення зазначеної претензії ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З уточненого розрахунку виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 04.04.2025 № 07.53-107-2646ВИХ-25 встановлено, що замовник будівництва ОСОБА_1 зобов`язана сплатити пайовий внесок за будівництво двох багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 , який відповідно до Наказу Мінрегіону № 151 від 26.06.2020 становить 1 454 602,50 грн (2 % від вартості будівництва житлової частини) та 1 007 913,58 грн (4 % від вартості будівництва нежитлової частини), загалом 2 462 516,08 грн.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується жодною із сторін, що ОСОБА_1 та Ужгородська міська рада не укладали жодного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Ужгородська окружна прокуратура листом від 30.05.2025 повідомила Ужгородську міську раду про наявність підстав для представництва інтересів держави у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язку сплатити пайовий внесок за будівництво двох багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 , та запропонувала вжити заходів щодо стягнення з неї коштів у сумі 1 206 868,38 грн, у тому числі 993 216,09 грн основного боргу та 204 454,91 грн інфляційних втрат, у строк до 16.06.2025, попередивши, що у разі бездіяльності прокуратура звернеться до суду самостійно. Як вбачається з листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради №05-01-3758/24-8173/24 від 10.06.2025, замовник будівництва ОСОБА_1 пайову участь до бюджету міста не сплачувала. У зв`язку з цим 17.06.2025 Ужгородська окружна прокуратура надіслала міській раді повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про прийняте рішення звернутися до суду в інтересах держави щодо стягнення зазначеної суми пайового внеску.

Наказами Міністерства розвитку громад та територій України визначалися показники опосередкованої вартості спорудження житла по Закарпатській області, які застосовуються для розрахунку пайової участі замовників будівництва. Так, наказом №151 від 26.06.2020 встановлено вартість 1 м? житла станом на 01.04.2020 у розмірі 11 250,00 грн, наказом №311 від 16.12.2020 станом на 01.10.2020 у розмірі 11 486,00 грн, наказом №119 від 20.05.2021 станом на 01.04.2021 у розмірі 12 187,00 грн, та наказом №230 від 10.09.2021 станом на 01.07.2021 у розмірі 12 614,00 грн за 1 м? загальної площі квартир у будинку (з урахуванням ПДВ).

Матеріали справи не містять доказів реєстрації ОСОБА_1 платником ПДВ на момент здійснення будівельних робіт.

Оцінка суду.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Ужгородської міської рад и

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Згідно п. 3 ч. 1 статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України, у випадках, визначених законом, прокурор має право звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за поданими ним позовами, а також вступати у справу, відкриту за позовом іншої особи, до початку її розгляду по суті. Крім того, прокурор уповноважений подавати апеляційні та касаційні скарги, а також заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами. Звертаючись до суду в інтересах держави, прокурор зобов`язаний у позовній чи іншій заяві або скарзі обґрунтувати, у чому полягає порушення інтересів держави, чому виникла необхідність у їх захисті, на якій законній підставі він здійснює таке звернення, а також зазначити орган, уповноважений державою реалізовувати відповідні функції у спірних правовідносинах..

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Така правова позиція щодо представництва прокурором інтересів держави викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18,від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів Держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.

Одним із основних принципів, визначених ст. 7 Бюджетного кодексу України, на яких ґрунтується бюджетна система України, є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає в тому, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.

Підпунктом 5 пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» передбачено принцип цільового використання коштів пайової участі, згідно з яким останні можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Відповідно до п.п.4-1 п. 1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України передбачено, що складовою частиною доходів бюджету розвитку місцевих бюджетів є кошти, отримані як пайова участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді несплати замовником будівництва до бюджету коштів пайової участі зумовлюють ненадходження до місцевого бюджету цих коштів, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету міської ради та територіальній громаді в цілому.

Ненадходження коштів пайової участі завдає шкоди бюджету і суспільству загалом, оскільки дані кошти не використовуються на розбудову інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, яка зазнала руйнувань в умовах воєнного стану.

Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено порушенням інтересів держави в бюджетній сфері та спрямоване на забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджету та їх використання за цільовим призначенням для задоволення відповідних потреб територіальної громади та суспільства.

У даному випадку уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо захисту інтересів держави у сфері пайової участі є Ужгородська міська рада.

За змістом ст. 142 Конституції України та ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, доходи місцевих бюджетів, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, у тому числі, доходи місцевих бюджетів.

У розумінні вимог ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 2, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Ужгородська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.п. 5 п. а) ч. ст. 28 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури тощо.

За змістом підпункту 3 пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону шляхом проведення розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва.

У спірних правовідносинах щодо стягнення із відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, Ужгородська міська рада виступає як сторона позадоговірного зобов`язання та орган місцевого самоврядування, до бюджету якого перераховуються кошти пайової участі. Виконавчий комітет діє лише як підзвітний і підконтрольний орган ради, що реалізує її рішення, однак не є самостійним суб`єктом права власності на кошти бюджету.

Таким чином, у спірних правовідносинах щодо стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді пайової участі замовника будівництва саме Ужгородська міська рада, як орган місцевого самоврядування, уповноважений представляти інтереси територіальної громади та розпоряджатися її бюджетними коштами, є належним позивачем, оскільки саме до її бюджету підлягають зарахуванню відповідні надходження.

З огляду на викладене, у даному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в особі Ужгородської міської ради через їх порушення, що полягає у неналежному виконанні ОСОБА_1 обов`язку зі сплати коштів пайової участі та зумовлює ненадходження цих коштів, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України є складовою частиною місцевого бюджету, що необхідні для подальшого створення і розвитку інфраструктури міста Ужгорода. Вказаним порушуються економічні інтереси територіальної громади міста Ужгорода.

Ужгородська окружна прокуратура листом від 30.05.2025 повідомила Ужгородську міську раду про виявлене порушення інтересів держави, що полягає у несплаті ОСОБА_1 коштів пайової участі всупереч положенням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», та вказала на необхідність проведення розрахунку розміру пайової участі з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України. Водночас Ужгородською міською радою відповідних заходів не вжито, а виконавчим комітетом листом від 10.06.2025 направлено до прокуратури матеріали для підготовки позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів на користь виконавчого комітету. 17.06.2025 Ужгородська окружна прокуратура надіслала Ужгородській міській раді повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про прийняте рішення звернутися до суду в інтересах держави щодо стягнення зазначеної суми пайового внеску. При цьому, Ужгородською міською радою станом на теперішній час заходів щодо стягнення пайової участі у судовому порядку не вжито.

Невжиття Ужгородською міською радою ефективних заходів щодо захисту її майнових інтересів з метою наповнення місцевого бюджету за рахунок нарахування і стягнення коштів пайової участі із ОСОБА_1 свідчить про неналежне здійснення міською радою захисту інтересів громади в сфері залучення коштів пайової участі до місцевого бюджету та інтересів держави в сфері регулювання спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов до висновку про те, що прокуратурою дотримано приписи ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" при поданні даного позову.

Таким чином, за наведених обставин вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.

По суті спору

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За приписами ст. 1 зазначеного Закону замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.

Частиною 1 ст. 2 цього Закону вказано, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон № 132-IX) договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1)розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

2)для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

3)для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

У наведеній правовій нормі Закон № 132-IX чітко розмежовує методику розрахунку величини пайової участі залежно від функціонального призначення об`єкта будівництва. Критерієм для такого розмежування є не формальна класифікація будівлі за державним класифікатором, а мета її спорудження та фактичне використання приміщень житлове чи нежитлове.

Таким чином, у разі якщо об`єкт поєднує в собі житлові й комерційні площі, пайова участь розраховується окремо за кожною категорією: 2 % для житлової частини, від вартості, обчисленої за показниками опосередкованої вартості житла по регіону; 4 % для нежитлової частини, від кошторисної вартості відповідної площі.

Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2025 у справі № 914/3777/23, де суд визнав правильним розрахунок пайової участі у змішаному житлово-комерційному об`єкті із застосуванням двох ставок.

Отже, у випадку спорудження багатоквартирних житлових будинків із вбудованими приміщеннями комерційного призначення, розмір пайової участі підлягає визначенню комбінованим способом, пропорційно до вартості або площ житлових і нежитлових частин будівлі, з обов`язковим застосуванням ставок 2 % і 4 % відповідно.

Згідно з пп. 3, 4 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 зазначив, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 п. 2 п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 вказував на те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі № 903/283/24 зазначив, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

У постанові від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 зазначила, що суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2025 у справі № 903/601/24 вказав на те, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту замовником (відповідачем) не сплачувалися

З огляду на зазначене, у зв`язку з несплатою забудовником коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів пайової участі є порушеними, і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Ураховуючи приписи пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та відсутність у матеріалах справи доказів належної сплати ОСОБА_1 пайового внеску до бюджету міста Ужгорода, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

У матеріалах справи наявний розрахунок позивача, відповідно до якого розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначено виходячи із вартості 1 м? житла за наказом Міністерства розвитку громад та територій України №230 від 10.09.2021, яким для Закарпатської області станом на 01.07.2021 встановлено опосередковану вартість спорудження житла у розмірі 12 614 грн за 1 м? загальної площі квартир. При цьому позивачем зазначено, що загальна кошторисна вартість будівництва становить 103 985 570 грн, площа житлових квартир 6477,6 м?, площа нежитлових приміщень 735,9 м?, сумарна площа об`єкта 8525,1 м?.

Разом з тим, відповідно до підпунктів 2 і 3 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», розмір пайової участі становить: для нежитлових будівель та споруд 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків 2 % вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до показників опосередкованої вартості спорудження житла.

Враховуючи наведене, суд здійснює розрахунок наступним чином.

За житлову частину (2 %): 12 614 грн ? 6477,6 м? = 81 708 446,40 грн (вартість житлових квартир); 81 708 446,40 грн ? 2 % = 1 634 168,93 грн. За нежитлову частину (4 %): 103 985 570 грн ? 735,9 м? ? 8525,1 м? = 8 976 197,46 грн (вартість нежитлових приміщень); 8 976 197,46 грн ? 4 % = 359 047,90 грн. Загальна сума пайової участі:

1 634 168,93 грн + 359 047,90 грн = 1 993 216,83 грн.

Отже, належна до сплати сума пайової участі за будівництво двох багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 становить 1 993 216,83 грн, у тому числі 1 634 168,93 грн за житлову частину та 359 047,90 грн за нежитлову частину.

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо того, що ОСОБА_1 не є платником податку на додану вартість, а тому при розрахунку пайової участі ПДВ не повинен враховуватись.

Згідно з пунктом 193.1 Податкового кодексу України, основна ставка податку на додану вартість становить 20 відсотків. Відповідно до пунктів 198.1198.5 Податкового кодексу, суми ПДВ, сплачені (нараховані) при придбанні товарів, робіт або послуг, включаються до складу податкового кредиту платника ПДВ.

Разом із тим, той факт, що замовник будівництва не зареєстрований платником ПДВ, не скасовує самого існування цього податку як складової вартості товарів, робіт і послуг, які формують загальну вартість спорудження житла. Податок на додану вартість входить до кінцевої ціни матеріалів, обладнання, підрядних робіт, що відображається у загальній вартості будівництва незалежно від податкового статусу замовника.

Крім того, наказом Міністерства розвитку громад та територій України №230 від 10.09.2021 показники опосередкованої вартості спорудження житла визначені саме з урахуванням ПДВ. Отже, застосування цих показників при розрахунку пайової участі передбачає включення ПДВ до розрахункової бази.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відсутність у ОСОБА_1 статусу платника ПДВ не впливає на правомірність розрахунку пайової участі із застосуванням опосередкованої вартості спорудження житла, яка вже включає податок на додану вартість.

Суд, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходить з правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24.

У зазначеній постанові наголошено, що передбачені статтею 625 ЦК України три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів, які боржник зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Вони мають характер мінімального розміру компенсації, гарантованої законом, а тому не можуть бути зменшені судом за жодних обставин, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові конкретизувала свою попередню позицію, викладену у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, та зазначила, що три проценти річних є законодавчо визначеним мінімальним рівнем відшкодування, який не підлягає судовому коригуванню.

Крім того, Велика Палата вказала, що інфляційні втрати не є штрафною санкцією чи платою боржника за користування коштами кредитора, а є складовою частиною грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнових прав кредитора. Тому, на відміну від штрафних санкцій або процентів, суд не має права зменшувати їх розмір.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що підстав для зменшення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, не вбачається.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову (а.с.60,75).

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов керівника Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської міської ради безпідставно збережені кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі 1 993 216 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто три тисячі двісті шістнадцять) гривень 83 копійки, а також 1 102 868 (один мільйон сто дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 88 копійок інфляційних втрат і 204 454 (двісті чотири тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривні 91 копійку трьох відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 51 022,11 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: Ужгородської окружна прокуратура, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 6, , в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Поштова, 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Олена ГОЛЯНА