Справа № 131/896/25
Провадження № 2/131/549/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

До Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивовано тим, що між відповідачем ОСОБА_1 та рядом фінансових установ було укладено декілька кредитних договорів та договір позики, права вимоги за якими на підставі договорів факторингу були відступлені позивачу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА З АГЕНЦІЯ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ».

Зокрема, 16 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 21905-06/2024, за яким останній отримав грошові кошти з обов`язком їх повернення у визначений строк. 19 листопада 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 191124/2, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 22500 грн, з яких 5000 грн основний борг, 7500 грн проценти, 10000 грн штрафні санкції.

18 червня 2024 року між тими ж сторонами ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір № 24825-06/2024. 21 жовтня 2024 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 21102024, за яким позивач набув право вимоги в сумі 14400 грн, з яких 3000 грн основний борг, 5400 грн проценти, 6000 грн штрафні санкції.

23 травня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 79613494. 14 червня 2021 року між цим товариством та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, а 28 жовтня 2024 року складено Реєстр боржників № 36, за яким до позивача перейшло право вимоги в сумі 15516 грн, з яких 4500 грн основний борг, 2025 грн проценти, 8991 грн пеня.

31 грудня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем укладено кредитний договір № 67553-12/2024. 25 квітня 2025 року між цим товариством та позивачем укладено договір факторингу № 250425, за яким позивач набув право вимоги в сумі 15270 грн, з яких 5000 грн основний борг, 5220 грн проценти, 4550 грн штраф.

28 січня 2021 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем укладено кредитний договір № /624444. 21 січня 2022 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 21012022, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги в сумі 12000 грн, з яких 3000 грн основний борг, 9000 грн проценти.

Незважаючи на отримані повідомлення про зміну кредитора, відповідач не здійснив жодного платежу на користь позивача чи попередніх кредиторів, унаслідок чого станом на день звернення до суду має непогашену заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 79686 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

11.08.2025 Іллінецьким районним судом Вінницької області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договорами № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року, № 79613494 від 23 травня 2024 року, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року, № /624444 від 28 січня 2021 року у розмірі 50145 (п`ятдесят тисяч сто сорок п`ять гривень) гривень 00 копійок, з яких: За Кредитним договором № 21905-06/2024 в розмірі 12 500,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 500,00 грн. сума заборгованості за процентами; За Кредитним договором № 24825-06/2024 в розмірі 8 400,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 400,00 грн. сума заборгованості за процентами; За Договором позики № 79613494 в розмірі 6 525,00 грн., з яких: 4 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 025,00 грн. сума заборгованості за відсотками; За Кредитним договором № 67553-12/2024 в розмірі 10 720,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 220,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 500 грн сума комісії за видачу кредиту. За Кредитним договором № /624444 в розмірі 12 000,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 000,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1905 (одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень) 47 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

23.09.2025 Іллінецьким районним судом Вінницької області вищевказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.10.2025 представник відповідача Оверковський К.В. подав до суду відзив, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_1 з 26.01.2021 до оголошення демобілізації перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , тому відповідно до ч. 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідачу проценти за користування кредитом (на загальну суму 29 145 грн) не нараховуються. Також, додав, що в задоволенні вимог щодо стягнення комісії слід відмовити, адже комісія за обслуговування кредитної заборгованості, стягнута за Кредитним договором № 67553-12/2024, є платою за надання інформації про поточний розмір заборгованості, яка згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» має надаватися споживачу безоплатно не частіше одного разу на місяць, що, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього ж Закону, робить умову договору щодо її оплатності нікчемною та несправедливою. Представник відповідача також зазначив, що відповідач не підписував кредитні договори. Він пояснив, вказані договори були підписані електронним підписом, проте відсутні належні та допустимі докази цього підписання з боку відповідача. Представник відповідача вказав, що надані позивачем довідки ТОВ «УПР» на підтвердження перерахування коштів за кредитними договорами не є належними доказами видачі кредиту, а договір позики є укладеним лише з моменту передання грошей, і якщо кошти не були отримані, договір вважається неукладеним. З огляду на вищезазначене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, заявив про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн, докази понесення яких буде надано суду.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 16 червня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 21905-06/2024, який було підписано відповідачем електронним підписом (а.с. 11-15). Зарахування коштів за договором підтверджується довідкою ТОВ УПР від 23.04.2025 (а.с. 16).

19.11.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 191124/2 (а.с. 20-22), відповідно до умов якого позивачу передано право вимоги за договором № 21905-06/2024.

Відповідно витягу з Реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 (а.с. 24) та розрахунку заборгованості (а.с. 17-19) заборгованість відповідача перед позивачем становить 22500 грн, з яких: 5000 грн основний борг; 7500 грн проценти; 10000 грн штрафні санкції.

18 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24825-06/2024, підписаний електронним підписом відповідача (а.с. 25-29). Зарахування коштів за договором підтверджується довідкою ТОВ УПР від 23.04.2025 (а.с. 30).

21.10.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21102024 (а.с. 33-36), відповідно до умов якого позивачу передано право вимоги за договором № 24825-06/2024.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024 (а.с. 37) та розрахунку заборгованості (а.с. 31-32) заборгованість становить 14400 грн, з яких: 3000 грн основний борг; 5400 грн проценти; 6000 грн штрафні санкції.

23 травня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79613494 та підписано електронним підписом (а.с.40-43).

14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, додаткову угоду №2 від 28.07.2021 та додаткову угоду №7 від 13.06.2022, додаткову угоду № 42 від 28.10.2024 (а.с. 44-50), відповідно до умов якого позивачу передано право вимоги за договором № 79613494.

Відповідно до Реєстру боржників № 36 від 28.10.2024 (а.с. 51) та розрахунку заборгованості (а.с. 52) заборгованість становить 15516 грн, з яких: 4500 грн основний борг; 2025 грн проценти; 8991 грн пеня.

31 грудня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 67553-12/2024 (а.с. 58-63). Зарахування коштів за договором підтверджується довідкою ТОВ УПР від 15.05.2025 (а.с. 64).

25.04.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 250425 (а.с. 65-70), відповідно до умов якого позивачу передано право вимоги за договором № 67553-12/2024.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 250425 від 25.04.2025 (а.с. 71) та розрахунку заборгованості (а.с. 72-74) заборгованість становить 15270 грн, з яких: 5000 грн основний борг; 5220 грн проценти; 4550 грн штраф, 500 грн сума комісії за видачу кредиту.

28 січня 2021 року між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /624444, підписано електронним підписом (а.с. 78-80).

21.01.2022 між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21012022 (а.с. 81-84), відповідно до умов якого позивачу передано право вимоги за договором № /624444.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 21.01.2022 до договору факторингу № 21012022 від 21.01.2022 (а.с. 85) та розрахунку заборгованості (а.с. 86) заборгованість становить 12000 грн, з яких: 3000 грн основний борг; 9000 грн проценти.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що умови договорів № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року, № 79613494 від 23 травня 2024 року, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року, № /624444 від 28 січня 2021 року, відповідачем виконані не були.

Згідно довідки з військової частини НОМЕР_1 №3822 від 21.08.2025, старший солдат ОСОБА_1 з 26.01.2021 до оголошення демобілізації перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 161). Ці відомості підтверджуються також відповіддю № 2016587 від 17.11.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, що надана на запит суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов зазначених договорів (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У пункті 15 частини 3 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі 264/6124/18, особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.

Вказану правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 11 квітня 2019 року (справа № 233/4985/17, провадження № 51-9182 км18), від14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження №61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18).

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Із змісту згаданої постанови Верховного Суду вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення процентів не можуть бути задоволенні судом, якщо буде встановлено (шляхом доведення обставин), що боржник (позичальник) має право на пільги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а без встановлення наявності у позичальника пільг є всі підстави для стягнення процентів.

Як це встановлено судом, у період укладення зазначених кредитних договорів (з 28 січня 2021 року по 31 грудня 2024 року) відповідач був військовослужбовцем та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 під час дії особливого періоду. Отже, на відповідача поширюється дія положення п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено звільнення від сплати процентів за користування кредитом.

Оскільки з наданих позивачем розрахунків вбачається, що первісними кредиторами у період дії в Україні особливого періоду було нараховано до сплати проценти за кредитними договорами № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року в розмірі 7500 грн, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року в розмірі 5400 грн, № 79613494 від 23 травня 2024 року в розмірі 2025 грн, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року в розмірі 5220 грн, а також за договором № /624444 від 28 січня 2021 року в розмірі 9000 грн, від сплати яких відповідач підлягає звільненню в силу вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки первісними кредиторами у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати пеню за договором позики № 79613494 від 23 травня 2024 року в розмірі 8991 грн, штрафні санкції за кредитним договором № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року в розмірі 10000 грн, штрафні санкції за кредитним договором № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року в розмірі 6000 грн, штраф за кредитним договором № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року в розмірі 4550 грн, від сплати яких позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для їх стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач набув право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Вказаний договір факторингу та попередні договори з первісним кредитором у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними.

Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З приводу посилання представника відповідача на те, що відповідач не підписував кредитні договори слід зазначити наступне. Так, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 зробив правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони не досягли б згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договори № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року, № 79613494 від 23 травня 2024 року, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року, № /624444 від 28 січня 2021 року укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису шляхом зазначення одноразових ідентифікаторів, які було власноручно введено відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Зі змісту кредитних договорів та договорів позики встановлено, що ОСОБА_1 при їх оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електронну адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти.

Так, ОСОБА_1 через особисті кабінети на веб-сайті первісних кредиторів та позикодавців подав заявки на отримання кредитів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредитів та позик, після чого позичальники надіслали за допомогою засобів зв`язку одноразові ідентифікатори, які заявник використав для підтвердження підписання відповідних договорів.

Таким чином, сторони узгодили всі істотні умови договорів, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення таких договорів на відповідних умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому, вимог про визнання кредитних договорів № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року, № 79613494 від 23 травня 2024 року, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року, № /624444 від 28 січня 2021 року недійсними (неукладеними) не заявлено.

З приводу посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано належних доказів перерахування коштів на рахунок відповідача, є необґрунтованими, оскільки позивач не є первісним кредитором та/або банком відповідача та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку.

Між тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вищевказані кредитні договори та договори позики підписані відповідачем в електронній формі, відповідно вони є укладеними та, оскільки відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув, доходить висновку про наявність підстав для стягнення відповідної заборгованості.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитними договорами та договорами позики вбачається, що вони відповідають вимогам закону, є чіткими, зрозумілими, узгоджуються із умовами кредитних договорів, з них встановлено розмір основного боргу, нараховані відсотки, сума платежів та залишки непогашеної відповідачем заборгованості.

В свою чергу, стороною відповідача не було спростовано надані позивачем розрахунки заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунків позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.

До таких висновків дійшов і Вінницький апеляційний суд у постанові від 02 вересня 2025 року, справа № 145/27/25, де позивачем також було ТОВ «ФК «ЄАПБ».

З приводу заперечення представника відповідача щодо стягнення 500 грн комісії за видачу кредиту за договором № 67553-12/2024, суд звертає увагу на той факт, що ця сума не є платою за надання інформації про поточний розмір заборгованості, а є одноразовою платою саме за перерахунок кредитних коштів (видачу кредиту), що узгоджено з умовами кредитного договору, тому посилання представника відповідача на необхідність застосування ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (де зазначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними) є безпідставним.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість: за кредитним договором № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року 5000 грн основного боргу; за кредитним договором № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року 3000 грн основного боргу; за договором позики № 79613494 від 23 травня 2024 року 4500 грн основного боргу; за кредитним договором № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року 5000 грн основного боргу, 500 грн суму комісії за видачу кредиту; за кредитним договором № /624444 від 28 січня 2021 року 3000 грн основного боргу. Загальна сума основного боргу, що підлягає стягненню, становить 21 000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. З урахуванням того, що заявлена позивачем сума становила 79 686,00 грн, а судом задоволено 21 000,00 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 * (21 000,00 / 79 686,00) = 797,98 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354, 417 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , заборгованість за договорами № 21905-06/2024 від 16 червня 2024 року, № 24825-06/2024 від 18 червня 2024 року, № 79613494 від 23 травня 2024 року, № 67553-12/2024 від 31 грудня 2024 року, № /624444 від 28 січня 2021 року у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) гривень 00 копійок, з яких: за кредитним договором № 21905-06/2024: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; за кредитним договором № 24825-06/2024: 3 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; за договором позики № 79613494: 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; за кредитним договором № 67553-12/2024: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 500 грн сума комісії за видачу кредиту; за кредитним договором № /624444: 3 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» , , судовий збір у розмірі 797 (сімсот дев`яносто сім) гривень 98 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

ПОЗИВАЧ: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4.

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: