Дата документу 24.11.2025 Справа № 332/6798/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/6798/24 Головуючий у І інстанції: Блажко У.В.
Провадження № 22-ц/807/1105/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна Антона Вадимовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна А.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 у справі № 332/681/20 він має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу). Крім того, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012 у справі № 0827/7237/12 позивач сплачує аліменти ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 гривень. Станом на листопад 2024 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання і дочки, і сина, відсутня.

Позивач наразі перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , яка на час подання позовної заяви очікує на спільну з позивачем дитину.

Крім того, позивач фактично утримує двох дітей дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_9 є дитиною з інвалідністю.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, згідно з фінансовою звітністю за 2021-2023 роки у нього відсутній дохід.

У зв`язку зі зміною як сімейного, так і матеріального стану, позивач не має можливості належним чином утримувати свою сім`ю та дітей, які перебувають на його утриманні, та одночасно сплачувати аліменти на дитину, тому звернувся до суду з з цим позовом.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна А.В. просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року у справі № 332/681/20 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з розміру 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність їм висновків суду, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у позивача народилась дитина від іншого шлюбу, він також утримує та виховує двох малолітніх дітей дружини ОСОБА_6 , які зростають без опіки рідного батька. Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, пославшись лише на недоведеність погіршення матеріального стану позивача.

У своєму відзиві ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Шоніної О.В. заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що позивач не надав жодних доказів погіршення свого майнового стану, натомість ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дитиною з інвалідністю, страждає на неврологічні захворювання, внаслідок чого потребує постійного лікування, здійснення профілактичних заходів, медичного контролю, нестаціонарної медичної реабілітації. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

У своїй відповіді на відзив ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна А.В., зокрема, зазначає, що повідомляв суд першої інстанції про наявність у провадженні суду справи про виключення з актового запису дитини запису про батька. Так, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 у справі № 182/7160/24 задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , третя особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про особу, як батька, з актового запису про народження дитини, виключено відомості про батьківство громадянина України ОСОБА_10 , з актового запису № 235 від 17.03.2020, внесені Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Звертає увагу суду, що ОСОБА_11 є особливою дитиною, має статус дитини-інваліда віком до 18 років, що підтверджується медичним висновком № 2248 від 25.10.2023 за діагнозом: Розлади психіки Р09.6. За таких умов ОСОБА_11 потребує значної батьківської опіки та турботи, постійної батьківської уваги до його здоров`я та потреб для гармонійного розвитку, а також значної матеріальної допомоги.

Крім того, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.05.2025, що набрало законної сили 26.06.2025, у справі №317/899/25 задоволено заяву ОСОБА_1 про усиновлення дитини. Оголошено ОСОБА_1 усиновлювачем малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки м. Нікополя, Нікопольського району, Дніпропетровської області, зобов`язано внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши: - у графі «батько» - ОСОБА_1 , - у графі «прізвище» дитини « ІНФОРМАЦІЯ_12 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_12 »; - у графі «по батькові» дитини « ІНФОРМАЦІЯ_12 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_12 »; - ім`я дитини, відомості про матір, дату та місце народження дитини залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового становища у зв`язку з народженням дитини у шлюбі, перебуванням на утриманні двох малолітніх дітей його дружини та перебуванням дружини у відпустці по догляду за дитиною у віці до трьох років.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 11).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 у справі № 332/681/20 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 82).

Виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Запоріжжя № 332/681/20 відкрито державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 12).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заходів примусового виконання від 29.10.2024 станом на 29 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена повністю (а.с. 12, зворотна сторона).

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком останньої є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 6).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції від 30.11.2012 (а.с. 8) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2012 № 0827/7237/2012, відповідно до якого ОСОБА_1 щомісяця має сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1 000 гривень на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) Кисліциною Ю.Д. станом на 01.11.2024 встановлено, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 протягом 2024 року становив 1598 гривень щомісяця. Станом на 31.10.2024 заборгованість відсутня (а.с. 8, зворотна сторона).

14 лютого 2024 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_17 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 14).

Від шлюбу у подружжя народилася дочка - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 59).

Від попередніх відносин ОСОБА_17 (ОСОБА_17) має двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 15). Дитина ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю, має психічне захворювання, що підтверджується медичною документацією (а.с. 16 - 19).

Службою у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації наданий висновок від 23.12.2024 № 01-21/1248 про те, що ОСОБА_1 може бути усиновлювачем малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка є донькою його дружини ОСОБА_19 (а.с. 91-92).

Позивач є фізичною особою-підприємцем.

З наданих позивачем податкових декларацій про майновий стан і доходи та розрахунку сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2023 роки встановлена відсутність отриманого позивачем доходу у вказаний період.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого у них народилася донька, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а його дружина має також двох дітей від попередніх шлюбів, які на теперішній час знаходяться на його утриманні

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов, неправильно застосував статтю 192 СК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у цій справі.

На думку апеляційного суду, оскільки у цій справі встановлена зміна сімейного стану ОСОБА_1 , у зв`язку з народженням від шлюбу з ОСОБА_6 дитини ОСОБА_18 , після стягнення з нього рішеннями судів аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_16 , внаслідок чого він став батьком ОСОБА_18 , діти ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебувають на його утриманні, а дружина перебуває у декретній відпустці і не працює у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, а тому у цьому випадку визначальним є доведення факту зміни сімейного стану.

Апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі, визначеному рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року, погіршить становище малолітніх дітей, які стали перебувати на утриманні позивача вже після ухвалення такого рішення, які також мають законне право на забезпечення достатнього рівня життя та розвитку.

Враховуючи встановлені в цій справі обставини, що свідчать про зміну сімейного стану, народження доньки у новому шлюбі позивача, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову у цій справі та відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 слід частково задовольнити шляхом зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього рішенням суду на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1/3 до 1/5 частки від усіх його доходів щомісячно.

На переконання апеляційного суду, стягнення аліментів саме в такому розмірі відповідатиме засадам розумності та справедливості, відповідатиме фактичним потребам ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для забезпечення гармонійного розвитку дитини та балансу інтересів, як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і інших дітей позивача: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , утримання якого формально, хоч і не є обов`язком позивача, однак, за відсутності батька, є членом його сім`ї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна Антона Вадимовича, скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рикуна Антона Вадимовича - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року - скасувати. Ухвалити у цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року у справі № 332/681/20 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з розміру 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цієї постанови законної сили і до досягнення дитиною повноліття.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: