УХВАЛА

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 536/293/25

провадження № 61-14573ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову, і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 10 червня 2006 року, який розірвано 18 травня 2011 року. У сторін є дві спільні доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обидві дитини проживають з позивачкою та вона займається їх вихованням і забезпеченням життєвих потреб. Відповідач сплачував аліменти на старшу дитину у розмірі частки від своїх доходів та аліменти у розмірі 1/6 частки від доходів на утримання молодшої доньки. ІНФОРМАЦІЯ_3 старша донька ОСОБА_5 , досягла повноліття та відповідач припинив виплату аліментів на її утримання. Натомість, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання молодшої доньки ОСОБА_4 у 2019, розмір витрат на утримання дитини значно зріс, оскільки збільшилися витрати на утримання дитини у зв`язку зі значним підвищенням цін на продукти, одяг, лікарські засоби, товари для школи, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Позивачка працює, отримує дохід, але вказані вище обставини погіршують її матеріальне становище, поточний розмір аліментів не відповідає потребам дитини. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» за жовтень 2024 загальна сума аліментів, які сплачувалися відповідачем на утримання дітей, складала на двох дітей 4 974,08 грн, з них 1 989,63 грн - на утримання меншої дитини. За грудень 2024 року виплати становили 4 591,42 грн на двох дітей, з них 1 836,57 грн - на утримання меншої доньки. Зазначена сума на утримання меншої дитини є настільки незначною, що не покриває четвертої частини усіх витрат, які позивач несе у зв`язку з утриманням доньки щомісячно, а тому виникає необхідність у перегляді і збільшенні розміру аліментів. Вважає, що наразі, у зв`язку зі зникненням обов`язку сплачувати аліменти на старшу дитину згідно рішення суду, у платника з`явилася можливість сплачувати аліменти на меншу дитину у більшому розмірі, ніж 1/6 частини з усіх видів доходів. Відповідач має постійну роботу, працює у ПП «Будівельна фірма «КАРІАТІДА», отримує щомісячний дохід, тож, вважає, що його матеріальне становище дозволяє сплачувати кошти на утримання малолітньої дитини у розмірі не менше 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 січня 2019 року у справі № 524/7766/18, з 1/6 частки усіх видів заробітку (доходів) до 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист з виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 січня 2019 року у справі № 524/7766/18 про стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відкликано.

Стягнуто з зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є вимоги про збільшення розміру аліментів.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявника (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник