Справа № 496/5674/24
Провадження № 2-о/496/7/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої - судді Портної О.П.,

за участю:

секретаря Рябової А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку окремого провадження матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2024 року, цивільну справу № 496/5674/24, передано на розгляд головуючій судді Портній О.П.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30.08.2024 року було відкрито окреме провадження по справі, призначено справу до розгляду.

19.05.2025 року на адресу суду, від представника заявниці, надійшла заява про закриття провадження по справі в зв`язку зі смертю заявниці. До вказаної заяви долучено копію Свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАГС Дністровської ДА, ПМР, а/з № 41.

Представник заявниці в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, але від неї надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою, чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Спірні правовідносини тісно пов`язані з померлою особою та не допускають правонаступництва.

Разом з тим, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, не можуть бути залишені поза увагою названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих установами, що знаходяться на території невизнаної Придністровської молдавської республіки, як доказів.

Між тим, вказаними приписами «намібійських винятків» не узгоджено беззаперечне та безапеляційне прийняття усіх виданих окупаційною владою документів, крім документів про народження, смерть та шлюб.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 померла, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 25, 55, 255 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу- закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Повний текст ухвали складено 06.11.2025 року.

Суддя О.П. Портна