Справа № 301/1888/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Іршавського районного суду Закарпатської області знаходиться позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що між нею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 листопада 2021 року було зареєстровано шлюб у Іршавському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що 23.11.2021 року складено відповідний актовий запис №277, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.11.2021 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Іршавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 22.02.2023 року зроблено відповідний актовий запис №78.

Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні суперечки та розбіжності у поглядах на спільне життя та виховання дитини. З відповідачем спільного господарства позивач не веде.

Сумісне проживання між сторонами припинено, шлюб носить тільки формальний характер. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить шлюб розірвати.

Шлюб сторони розривають вперше.

Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини позивач такі обгрунтувала наступним.

ОСОБА_2 відмітила, що як мама жодної допомоги на дитину вона не отримує, її матеріальне становище на даний час не дозволяє їй надати належне фінансове забезпечення дитині для належного розвитку його особистості, тому змушена звертатися з вимогою про стягнення аліментів з відповідача.

Для лікування дитини та забезпечення їй належного фізичного та духовного розвитку щомісячно необхідна значна сума коштів, так як потрібно оплачувати періодичні загальні захворювання дитини, купівля продуктів харчування, одягу, та інших необхідних речей для дитини.

Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання сина він не надає, тільки іноді (двічі в календарному році) може допомогти не значною сумою на придбання речей для сина, тому позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Дитина проживає позивачем, внаслідок догляду за малолітнім сином ОСОБА_2 не має можливості працювати. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, остання змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 від доходу на її утримання з моменту звернення до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

29 серпня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач визнає позов частково у зв`язку із наступним.

Щодо розірвання шлюбу Відповідач в даній частині позову не заперечує, просить суд розірвати шлюб, та не надавати час на примирення.

Щодо стягнення з Відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімум для дітей відповідного віку, Відповідач також не заперечує.

В частині стягнення із Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання дружини у розмірі 1000 гривень Відповідач заперечує у зв`язку із тим, що на думку відповідача позивач вводить в суд в оману, так як ОСОБА_3 систематично надилає Позивачу кошти на, як на її утримання, так і на утримання дитини у значних розмірах, що підтверджується випискою з АТ КБ "ПриватБанк". Так, відповідної до даної виписки, Відповідачем на користь Позивача було зроблені наступні транзакції: 1) 25.07.2025 переказ на суму 20 050,00 грн.; 2) 05.07.2025 переказ на суму 20 050, 00 грн.; 3) 30.05.2025 переказ на суму 30 733,00 грн.; 4) 30.04.2025 переказ на суму 22 050,00 грн.; 5) 31.03.2025 переказ на суму 17 650,00 грн.; 6) 03.03.2025 переказ на суму 27 900,00 грн. Крім того, Відповідач навіть після подання позову , 27.08.2025 переказав на користь Позивача 7035,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

Позивач ОСОБА_2 та її представник Стегура Н.Р. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Натомість, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності прозивача та представника, позовні вимоги сторона позивача підтримує повністю та просить задовольнити такі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - адвокат Лучко А.С. просив проводити розгляд справи у відсутності відповідача, суду пояснив, що сторона відповідача позовні вимоги визнає частково, просив суд в частині розірвання шлюбу та стягнення з Відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімум для дітей відповідного віку - позов задовільнити. В частині стягнення з Відповідача аліментів на утримання ОСОБА_2 - відмовити.

Заслухавши думку представника відповідача та вивчивши матеріали справи, та з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23 листопада 2021 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб у Іршавському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що 23.11.2021 року складено відповідний актовий запис №277, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.11.2021 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Іршавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 22.02.2023 року зроблено відповідний актовий запис №78.

Спільне життя у сторін не склалось. Шлюбні відносини фактично припинені, їх шлюб існує формально. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим.

Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15Сімейного кодексуУкраїни (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства`на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом ст.180 Сімейного кодексуУкраїни (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України, та п.17 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Пропрактику застосуваннясудами окремихнорм Сімейногокодексу Українипри розглядісправ щодобатьківства,материнства тастягнення аліментів»№ 3від 15.05.2006року при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Дитина сторін проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні, дана обставина відповідачем не заперечується. Також, відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення позовної вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.

Враховуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення аліментів із відповідача, з врахуванням матеріальної спроможності та стану здоров`я відповідача, на утримання неповнолітньої доньки у розмірі в розмірі 1/4 заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2025 року - дати подання позову до суду і до повноліття дитини.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 від доходу, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трирічного віку.

В обгрунтування вищевказаної вимоги позивач ОСОБА_2 зазначила, що дитина проживає з нею, тому внаслідок догляду за малолітнім сином ОСОБА_2 не має можливості працювати. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, остання змушена звертатися до суду.

Також, судом було досліджено виписку по картці відповідача ОСОБА_3 , що була долучена його представником ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву. З вищевказаної виписки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 систематично надилає Позивачу кошти на, як на її утримання, так і на утримання дитини у значних розмірах. Відповідачем на користь Позивача було зроблені наступні транзакції: 1) 25.07.2025 переказ на суму 20 050,00 грн.; 2) 05.07.2025 переказ на суму 20 050, 00 грн.; 3) 30.05.2025 переказ на суму 30 733,00 грн.; 4) 30.04.2025 переказ на суму 22 050,00 грн.; 5) 31.03.2025 переказ на суму 17 650,00 грн.; 6) 03.03.2025 переказ на суму 27 900,00 грн. Крім того, Відповідач навіть після подання позову , 27.08.2025 переказав на користь Позивача 7035,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією за №Р24АD1649.

Позивачем, ОСОБА_2 жодних доказів на спростування вищевказаних відомостей надано не було. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 від доходу відповідача, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трирічного віку необхідно відмовити за недоведеністю такої.

Керуючись ст.ст. 2-5,10,12,13,19,76-82,133,263-265 ЦПК України, ст.ст. 112,160 СК України, суд

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 23 листопада 2021 року в Іршавському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що 23.11.2021 року складено відповідний актовий запис №277.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає: АДРЕСА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2025 року - дати подання позову до суду і до повноліття дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2025 року.

Суддя: І.А. Даруда