Справа № 525/1513/24
Провадження №2/525/110/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судових засідань Іваненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності,

у с т а н о в и в:

29.11.2024 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сидоренка Ю.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/2 частина майна, яке за життя належало її сину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0037, площею 1,9999 га, що знаходиться на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Іншим спадкоємцем, якому також належить спадкове право на 1/2 частину вказаної земельної ділянки є відповідачка ОСОБА_2 , проте вона не отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. На даний час спірна земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній. Реально вищевказані частки не виділені. Позивач має намір укласти договір оренди належної їй частини земельної ділянки, однак дозволу іншого співвласника відповідачки ОСОБА_2 отримати не може, оскільки відповідач уникає спілкування з нею. У зв`язку з чим позивач не може офіційно укласти договір оренди належної їй частини земельної ділянки та провести його державну реєстрацію.

На підставі вищевикладеного позивач просить виділити їй у власність, як окремий об`єкт нерухомого майна (земельну ділянку) 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 1,9999 га з кадастровим номером :00:003:0037, що знаходиться на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства відповідно до варіанту поділу визначеного у висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, та визнати за нею право власності на виділену земельну ділянку; припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 1,9999 га з кадастровим номером :00:003:0037, що знаходиться на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства.

27.12.2024 судом відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче засідання призначено на 30.01.2025, відповідачу направлено копію позову з додатками, роз`яснено сторонам право та строки на подання заяв по суті справи (а.с. 41).

21.01.2025 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_4 , яка зазначає, що визнає заявлені позовні вимоги про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частини земельної ділянки ( а.с. 48).

30.01.2025 та 24.02.2025 судом було витребувано додаткові докази по справі (а.с. 54, 66). Витребувані докази надійшла на адресу суду 19.03.2025 (а.с. 76-102).

24.02.2025 провадження у справі було зупинено, у зв`язку з призначенням судової земельно-технічної експертизи (а.с. 69-70).

18.07.2025 судом було поновлено провадження у справі (а.с. 119).

18.08.2025 представник позивача адвокат Сидоренко Ю.В. в інтересах позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить виділити їй у власність, як окремий об`єкт нерухомого майна (земельну ділянку) 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки загальною площею 1,9999 га з кадастровим номером :00:003:0037, що знаходиться на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства відповідно до варіанту поділу визначеного у висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №15 від 16.07.2025, а саме: виділити земельну ділянку площею 0,9999 га ( на плані зафарбовано в зелений колір), яка описується наступними межами: з боку землі гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_6 ( кад.номер :00:003:1525) довжина межової лінії складає: 58,59 м; з боку землі гр. ОСОБА_7 ( кад.номер :00:003:0038) довжина межової лінії складає: 170,68 м; з боку землі Білоцерківської сільської територіальної громади (шляхи) довжина межової лінії складає: 58,58 м; з боку земельної ділянки, що пропонується іншому співвласнику, довжина межової лінії складає: 170,68 м. Припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 1,9999 га з кадастровим номером :00:003:0037, що розташована на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 121).

18.08.2025 судом прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 123).

09.09.2025 судом закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 15.10.2025 (а.с. 133). У подальшому розгляд справи було відкладено на 06.11.2025, з поважних причин.

У судове засідання 06.11.2025 усі учасники судового розгляду не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача адвоката Сидоренка Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с. 130, 147).

Відповідач повторно у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталася (а.с. 139-140, 145-146).

Оскільки усі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У ході судового розгляду представник позивача адвокат Сидоренко Ю.В. повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 ( а.с. 85).

ОСОБА_1 належить 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0037, площею 1,9999 га, що розташована на території колишньої Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.04.2014 виданим виконуючою обов`язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. (а.с. 10); матеріалами спадкової справи заведеної на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 76-102); Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19866760 від 02.04.2014 (а.с. 11-12); Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404926579 від 22.11.2024 (а.с. 13); Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №37045967 від 02.04.2014 (а.с. 14).

Крім позивача, спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановленому Законом порядку, як спадкоємець за Законом, прийняла відповідач ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину на ім`я останньої не видавалося, що підтверджується матеріалами спадкової справи на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ( а.с. 76-102).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.09.2010, ОСОБА_8 після реєстрації розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 ( а.с. 50).

18.10.2024 ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_8 з листом, у якому повідомила, що має намір укласти договір оренди земельної ділянки та пропонувала останній оформити свої спадкові права в порядку встановленому законодавством. Лист повернувся відправнику без вручення адресату за закінченням строку його зберігання (а.с. 15-18).

Згідно висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №15 від 16.07.2025 у дослідній частині висновку експерта запропоновано варіант поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9999 га з кадастровим номером :00:003:0037, що знаходиться на території Білоцерківської (колишньої Корнієнківської) сільської ради Миргородського (колишнього Великобагачанського) району Полтавської області відповідно до часток 1/2 та 1/2. Частки співвласників при цьому складають: у першого співвласника 1/2, що складає площу 1,000 га; у другого співвласника 1/2 , що складає площу 0,9999 га (а.с. 111-115).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації ( ч. 2 ст. 331 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст. 373 ЦК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 125 Земельного кодексу України установлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 1216 ЦК України установлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Статтею 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду зроблених у постанові від 23.04.2025 у справі №357/3145/20, поділ майна та виділ частки зі спільної власності мають різну процедуру та наслідки для колишніх співвласників цього майна, зокрема й щодо підстав припинення права спільної власності.

У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з урахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 Житлового кодексу України.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.

За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.

Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється.

Згідно ст. 98 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи висновок експерта судової земельно-технічної експертизи №15 від 16.07.2025 суд не приймає його до уваги, з наступних підстав. Згідно висновку, експертом запропоновано лише один варіант розподілу земельної ділянки, згідно якого одному співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 1,000 га ( на плані зафарбовано в червоний колір); другому - площею 0,9999 га ( на плані зафарбовано в зелений колір). Частки співвласників при цьому складають: у першого співвласника - 1/2 , що складає площу 1,000 га; у другого співвласника - 1/2, що складає 0,9999 га.

При цьому експерт посилається на те, що при виконанні експертизи ним були використані наступні документи: копія свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за №40 від 02.04.2014, видавник Кириченко Т.М. виконуюча обов`язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державний нотаріус Решетилівської державної нотаріальної контори ( а.с. 10); копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 19866760 від 02.04.2014; копія Інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 404926579 від 22.11.2024. У дослідній частині експерт посилається на відомості про координати поворотних точок, згідно земельної книги Державного земельного кадастру та опис земельної ділянки згідно кадастрового плану.

Положеннями ст. 107 ЦПК України установлено, що матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Матеріали цивільної справи не містять поземельної книги на спірну земельну ділянку. Отже неможливо встановити, яким чином експертом визначалися розміри земельної ділянки, її розташування на місцевості, суміжні землекористувачі, довжини межових ліній.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Ураховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що у даному конкретному випадку виділ у натурі частини майна із спільної часткової власності є неможливим, оскільки спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам. Належним способом захисту у даному випадку є поділ майна між співвласниками. А тому, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають та у їх задоволенні слід відмовити.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 28.07.2021 у справі № 310/7011/17.

Крім того, позивач в обгрунтування заявлених вимог посилається на неможливість розподілу майна між сторонами у добровільному порядку, оскільки відповідач не оформила свої спадкові права та уникає спілкування з позивачем. При цьому з матеріалів справи установлено, що позивач не зверталася до відповідача з пропозицією добровільного поділу майна. При цьому з матеріалів справи установлено, що відповідач у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Відповідачкою подана до суду заява у порядку ст. 206 ЦПК України про визнання позову, що в свою чергу свідчить про можливість врегулювання вказаного питання в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем судом не установлено.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 128, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2761 від 23.04.2019 видане Радою адвокатів Полтавської області, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 17.11.2025.

Суддя Я.В. Прасол