Справа № 373/1956/25
Номер провадження 2/373/1097/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/1956/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № б/н від 22 лютого 2023 року в розмірі 96085 грн 01 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 77171 грн 29 коп., заборгованості за простроченими відсотками 18913 грн 72 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп., сплачений при подачі заяви до суду.

Посилається на те, що 22 лютого 2023 року відповідач ознайомився з умовами кредитування, підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Паспорт кредиту. На підставі укладеного між сторонами по справі Кредитного договору № б/н від 22 лютого 2023 року відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, частково погашаючи кредит та сплачуючи відсотки за користування ним. В зв`язку із припиненням належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованості, розмір якої станом на 18 червня 2025 року складає 96085 грн 01 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 77171 грн 29 коп., заборгованість за простроченими відсотками 18913 грн 72 коп. Укладеним між сторонами кредитним договором передбачено обов`язок відповідача повернути заборгованість за договором на 180 день з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту. Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не сплатив.

Ухвалою від 31 липня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в с трок для подання відзиву на позов.

Рекомендовані листи із копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з доданими до неї документами, які направлялися за адресою місця реєстрації відповідача, поверталися до суду з відміткою працівника поштового зв`язку: «За закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, 11 вересня 2025 року до суду звернулася адвокат Близнюк Н.В. із запитом про надання копії ухвали про відкриття провадження у даній справі, що свідчить про обізнаність відповідача про наявність в провадженні суду даної справи.

У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до позивача та підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.28-37), Паспорт споживчого кредиту (а.с.40-44) електронним підписом, з використанням одноразового ідентифікатора (ОТР).

Використання ОТР-пароля в якості простого електронного підпису було погоджено з відповідачем у Анкеті-опитувальнику, що була підписана 04 березня 2022 року власноручно відповідачем (а.с.38-39).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 52548 від 19 червня 2025 року ОСОБА_1 була видана картка № НОМЕР_1 , з терміном дії до січня 2027 року (а.с.27).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 56485 від 19 червня 2025 року (а.с.26) за картою відповідача неодноразово змінювався кредитний ліміт. Максимальне збільшення кредитного ліміту становить 75000 грн 00 коп.

Із виписки по особовому рахунку за Кредитним договором № б/н від 22 лютого 2023 року за період із 22 лютого 2023 року по 19 червня 2025 року (а.с.24-25) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав кредитну заборгованість.

Відповідно ро розрахунку заборгованість за Кредитним договором № б/н від 22 лютого 2023 року (а.с.21-23) станом на 18 червня 2025 року складає 96085 грн 01 коп., а саме:

-заборгованість за тілом кредиту 77171 грн 29 коп.;

-заборгованість за відсотками 18913 грн 72 коп.

Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було.

Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Зміна, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Частина друга ст.1054 та частина друга ст.1050 ЦК України передбачає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту у разі порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 вересня 2020 року, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписк и з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;

5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Відповідно до п.46 вищезазначеного Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка з клієнтського рахунку.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подані позивачем докази дають підстави констатувати доведеним факт укладення 22 лютого 2023 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Кредитного договору № б/н, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами та невиконання належним чином умов договору.

Як вбачається з наданої позивачем та дослідженої судом виписки з карткового рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період із 22 лютого 2023 року по 19 червня 2025 року, відповідач активно користувався рахунком, здійснюючи з нього платежі та перекази іншим особам. Рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що він був обізнаний про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у її вільному доступі.

Разом з тим, у позовній заяві представник позивача просить стягнути із відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 77171 грн 29 коп. Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається максимальне збільшення кредитного ліміту до 75000 грн 00 коп.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність будь-яких доказів збільшення кредитного ліміту понад 75000 гривень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 22 лютого 2023 року в розмірі 93913 грн 72 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 75000 грн 00 коп. (в межах доведеного розміру кредитного ліміту), заборгованість за відсотками 18913 грн 72 коп.

В силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню із відповідача в розмірі 2367 грн 65 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422 грн 40 коп.: 100% х 97,74 %)..

Враховуючи вищевикладене, керуючись статей 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 22 лютого 2023 року в розмірі 93913 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень 72 копійок, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками 18913 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 72 копійок.

В задоволенні решти вимог - відмовити

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2367 (дві тисячі триста шістдесят сім) гривень 65 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд.1д; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Я. І. Керекеза