ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/3663/25
№ провадження 2/646/2597/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.25 місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Іщенко О. В.,

за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,

учасники справи:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» Кисіль В. І.,

відповідачка ОСОБА_1 ,

представник відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Кисіль В. І. до ОСОБА_1 з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 200148197 від 30 травня 2018 року в розмірі 13 445,07 гривень та судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30 травня 2018 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 було підписано заяву (оферту) № 200148197 на укладення Договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачці було випущено на її ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використання картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував кредитні кошти в повному обсязі та у строк визначений умовами договору шляхом встановлення ліміту на рахунок позичальниці.

Як зазначає позивач, термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість відповідачкою за кредитним договором погашена не була. Станом на дату відступлення права вимоги її заборгованість перед кредитором за кредитним договором № 200148197 від 30 травня 2018 рпоку становить 13 445,07 гривень та складаєтсья з: 6 013,12 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 3 111,27 гривень - заборгованість за відсотками, 4 320,68 гривень - заборгованість за комісією.

25 липня 2024 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір № GLN426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно із яким позивач набув право грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200148197 від 30 травня 2018 року.

Отже, за таких підстав у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, на переконання позивача, відповідачка має заборгованість за кредитним договором №200148197 від 30 травня 2018 року в розмірі 13 445,07 гривень, яку, позивач, керуючись статтями 526, 625-628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422,00 гривень.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні на 20 серпня 2025 року.

У судове засідання 20 серпня 2025 року представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином; у позовній заяві просив розглянути справу без його участі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, засобами системи «Електронний суд» надала заяву, у якій просила відкласти судове засідання на інші дату та час з метою залучення представника.

Ураховуючи подану відповідачкою заяву, суд, керуючись принципами забезпечення доступу сторін та учасників справи до правосуддя, рівності сторін у процесі, відклав судове засідання на 13 листопада 2025 року.

17 жовтня 2025 року засобами системи «Електронний суд» від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву.

Відзив обгрунтовано тим, що Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» у порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» було встановлено сплату комії, не зазначено, за які саме послуги сплачується ця комісія, тому умови договору № 200148179 від 30 травня 2018 року в частині нарахування комісії є нікчемними.

При цьому, на переконання представника відповідачки, останьою у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено грошові кошти у сумі 7 522,30 гривень, які позивачем були зараховані в рахунок погашення комісії.

Оскільки умови договору стосовно погашення комісії є нікчемними, сума сплачених відповідачкою грошових коштів у розмірі 7 522,30 гривень, має бути зарахована на погашення існуючої заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Ураховуючи викладене вище, представник відповідачки просила позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково - стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 602,09 гривень.

Засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, у якій останній зазначив, що, підписуючи кредитний договір відповідачка погодилась з тим, що вона ознайомлена з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, та свідомо обрала умови кредитування, викладені у кредитному договорі.

Окрім того, на думку представника позивача, Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання обслуговування та повернення кредиту.

Наведене вище представник позивача обгрунтовує посиланням на рішення Арцизького районного суду Одеської області у справі № 492/751/24, постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справах № 201/10403/19, № 707/782/22.

Відповідачка свідомо уклала кредитний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взятого на себе зобов`язання та оцінити всі ризики. Кредитовцем було чітко виконано усі умови договору щодо видачі кредитних коштів.

Ураховуючи викладене вище, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 13 листопада 2025 року, представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив судове засідання провести без його участі, за результатами розгляду справи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв/клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

30 травня 2018 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРФАРД» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом власноручного підписання відповідачкою заяви (оферти).

Відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_1 надається для використання кредитна картка № НОМЕР_1 зі ставкою по ліміту 24 % річних.

Окрім того, ОСОБА_1 30 травня 2018 року було власноручно підписано паспорт споживчого кредиту, за умовами якого: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту - 50 000,00 гривень, мета отримання споживчого кредиту - на споживчі потреби, строк кредитування - 13 місяців, процентна ставка - 24 % річних, тип процентної ставки - фіксована, реальна процентна ставка - 61,75 % річних.

Як убачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту №200148197 від 30 травня 2018 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 24 липня 2024 року становить 13 445,07 гривень та складається з: 6 013,12 гривень - тіло кредиту, 3 111,27 гривень - відсотки, 4 320,68 гривень - комісія.

На підтвердження факту перерахування відповідачці кредитних коштів та факту користування нею кредитними коштами позивачем надано виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 від 30 травня 2018 року за період з 28 листопада 2013 року по 10 червня 2023 року.

25 липня 2024 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та позивачем було укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Пунктом 1 вказаного вище договору визначено, що банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників.

Відповідно до витягу із реєстру договрів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 25.07.2024, позивач за договором № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25 липня 2024 року набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 200148197, укладеним 30 травня 2018 року, у загальній сумі 13 445,07 гривень, що складається з: 6 013,12 гривень - залишок по тілу кредиту, 3 111,27 гривень - залишок по відсотках, 4 320,68 гривень - залишок по комісіям.

Факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» на рахунок Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» суми грошових коштів, визначеної договором № 200148197 від 30 травня 2018 року, підтверджується платіжною інструкцією № 4170 від 23 липня 2024 року.

Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Судом встановлено, що 25 липня 2024 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та позивачем було укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги.

Пунктом 1 вказаного вище договору визначено, що банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників.

Відповідно до витягу із реєстру договрів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 25.07.2024, позивач за договором № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25 липня 2024 року набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 200148197, укладеним 30 травня 2018 року, у загальній сумі 13 445,07 гривень, що складається з: 6 013,12 гривень - залишок по тілу кредиту, 3 111,27 гривень - залишок по відсотках, 4 320,68 гривень - залишок по комісіям.

Факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» на рахунок Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» суми грошових коштів, визначеної договором № 200148197 від 30 травня 2018 року, підтверджується платіжною інструкцією № 4170 від 23 липня 2024 року.

Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до боржників, до переліку яких входить і відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Судом встановлено, що 30 травня 2018 року відповідачкою власноручно було підписано інформаційний блок заяви (оферти), паспорт споживчого кредиту, заяву про відкриття поточного рахунку, договір добровільного страхування від нещасних випадків та хвороб держателей банківських платіжних карток № 200148197КНСБ.

У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як убачається з виписки по особовим рахункам угоди № 200148197 від 30 травня 2018 року за період з 28 листопада 2013 року по 10 червня 2023 року, відповідачка активно користувалась кредитними коштами, вносила кошти у рахунок погашення заборгованості.

Так, із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту 200148197 від 30 травня 2018 року встановлено, що станом на 24 липня 2024 року загальна сума її заборгованості становить 13 445,07 гривень та складається з: 6 013,12 гривень - тіло кредиту, 3 111,27 гривень - відсотки, 4 320,68 гривень - комісія.

При цьому, ОСОБА_1 було сплачено заборгованості на суму 18 121,27 гривень, відсотків - 5 681,59 гривень, комісій - 7 522,30 гривень.

Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують надання позивачем відповідачці кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту, а також з огляду на те, що відповідачка здійснювала внесення грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у відзиві на позовну заяву підтвердила факт отримання нею кредитних коштів, суд дійшов висновку, що вона фактично отримала кредитні кошти у зазначеному розмірі.

Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками та її розміру суд зазначає таке.

Як убачається зі змісту інформаційного блоку заяви (оферти) та паспорту споживчого кредиту за користування кредитними коштами кредитором було встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 24 % річних, реальну річну процентну ставку у розмірі 61,75 %.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту №200148197 від 30 травня 2018 року встановлено, що у період з 30 травня 2018 року по 30 червня 2024 року позивачем нараховувались відсотки за ставкою 24 % річних та 0,001 % річних.

ОСОБА_1 у період з 30 травня 2018 року по 30 червня 2024 року було сплачено відсотків на загальну суму 5 681,59 гривень.

Суд убачає дії ОСОБА_1 з активного користування кредитними коштами, включно з погашенням кредитної заборгованості, протягом всього зазначеного вище періоду як згоду споживача банківських послуг на саме такі умови користування кредитним лімітом.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками також підлягають задоволенню.

Стосовно заборгованості відповідачки за простроченим кредитом та простроченими комісіями у зазначеному позивачем розмірі суд зазначає таке.

Як убачається, зокрема, із паспорта споживчого кридиту, який 30 травня 2018 року було підписано відповідачкою, плата за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячно) становить 2,25 %.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4) частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно із пунктом 8 Правил про споживчий кредит банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не наведено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд зазначає, що у наданих позивачем інформаційному блоці заяви (оферти), паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а положення договору про встановлення щомісячної комісії з розрахунково касового обслуговування є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі № 496/3134/19.

У зв`язку з викладеним вище, суд погоджується з доводами представника відповідачки та доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 нарахованої позивачем заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості на суму 4 320,68 гривень.

Суд також погоджується з доводами представника відповідачки про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитом у зв`язку з неправомірним зарахуванням коштів відповідача у якості заборгованості по комісії.

Так, з розрахунку заборгованості за договором кредиту 200148197 від 30 травня 2018 року та виписці по особовим рахункам угоди № 200148197 від 30 травня 2018 року за період з 28 листопада 2013 року по 10 червня 2023 року встановлено, що відповідачкою було сплачено грошові кошти у сумі 7 522,30 гривень, які позивачем було зараховано в рахунок погашення заборгованості по комісії.

За відсутності доказів щодо наявності переліку послуг комісії і погодження їх із споживачем, вчинення банком додаткових дій з обслуговування кредитної заборгованості, вказану суму коштів слід зарахувати як сплачену кредитну заборгованість, і, відповідно, зменшити зазначену у розрахунку позивача заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками на 7 522,30 гривні.

Отже суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, надавши їм належну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, перевіривши доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву, додаткової заяви, що подано позивачем, а також з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, суд уважає доведеним факт наявності у відповідачки непогашеної заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, в частині основного боргу (залишку простроченого кредиту) та нарахованим відсоткам у розмірі 1 602,09 гривень, тому, у цій частині позов підлягає задоволенню в зазначеному обсязі.

Водночас, у решті позовних вимог, що стосуються стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишку прострочених комісій у сумі 4 320,68 гривень, суд дійшов висновку про їх недоведеність та необґрунтованість, у зв`язку із чим у цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково, суд уважає за необхідне стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у сумі 288,26 гривень.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200148197 від 30 травня 2018 року у сумі 13 445,07 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за тілом кредиту та нарахованим відсоткам за кредитним договором № 200148197 від 30 травня 2018 року у розмірі 1 602 (однат тисяча шістсот дві) гривні 09 копійок.

У позовній вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 4 320 (чотири тисячі триста двадцять) гривень 68 копійок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень 26 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 4 поверх, місто Львів Львівської області, 79029; номери телефонів: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , email: ;

Представник позивача: Кисіль Вікторія Іллівна, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_6 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_8 ;

Представник відповідачки: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_3 ; номер телефону: НОМЕР_10 , email: ІНФОРМАЦІЯ_3

Суддя О. В. Іщенко