г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/659/24
Номер провадження 2/213/50/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі : головуючого судді : Мазуренко В.В., при секретарі судового засідання: Гусаровій О.С., за участю представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Рзі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним, -

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов вказаний позов, відповідно до якого просили визнати заповіт складений 13.04.2022р. ОСОБА_3 , дійсним.

Відповідач ОСОБА_2 подав Відзив на позов (а.с.95-97 т1, а.с.85 87, 138-141 т3), відповідно до якого вважав, що заповіт є нікчемним, оскільки не дотримано вимог закону щодо форми та посвідчення заповіту. Просили відмовити у позові.

По справі надавався Відзив (а.с.90 т1) ОСОБА_4 , який в подальшому був виключений з кола відповідачів (а.с.98 т3).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, посилався на обставини викладені у позові. В подальшому у зв`язку з припиненням надання ним правової допомоги позивачу- був виключений зі складу учасників.

Позивач до суду не з`явилась. Враховуючи наявні обґрунтування у позові, раніше подані заяви позивача, те, що розгляд справи вже було розпочато по суті, її позиція викладена у позові, - суд дійшов висновку про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до суду не з`явилась.

Представник відповідача просила відмовити у позові, посилалась на обставини викладені у відзиві та поясненнях.

28.05.2025р. справу прийнято до провадження суддею Мазуренко В.В.

28.05.2025р. забезпечено позов.

28.07.2025р. закрито підготовче провадження.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.

Відповідно до положень статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статей 1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статті 1222, 1223 ЦК України, регламентують, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно із ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України відповідно до якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог статті 1257 ЦК України.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (ст. 1234 ЦК України), змісту заповіту (ст. ст. 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (ст. 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (ст. ст. 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

ОСОБА_3 є власником 4/5 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6,86-87 т1).

ОСОБА_3 проходив військову службу в ЗСУ , та під час оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 о 04:00 в південно-східній околиці смт Білогорівка Луганської області внаслідок обстрілу артилерії противника отримав поранення, несумісне з життям (а.с.73, 106-117 т1). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73 на оберті).

Після смерті ОСОБА_3 було заведено спадкову справу, та з заявами про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заповіти від імені ОСОБА_3 не реєструвались, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.103,167-209 т1)

Позивач просила визнати дійсним заповіт, та надала копію документу, яку вважає заповітом (а.с.7,41 т1), в той же час в судовому засіданні було встановлено, що у сторони позивача відсутній оригінал документу, який вони вважають заповітом та який просять визнати дійсним заповітом. Оригінал даного документу суду надано не було. Суд зазначає, що наданий суду документ (копія) не відповідає вимогам ЦК України, щодо форми заповіту та щодо його посвідчення. Заповіт в оригіналі у письмовій формі суду не надано та стороною пояснено про відсутність оригіналу документу; не зазначено місце та часу його складення. Заповіт не посвідчено нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

В ч.1 ст.1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у ст. ст. 1247-1249, 1253 ЦК України.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суду надано копію Акту від 14.07.2023р. (а.с.33 т1), в той же час оригінал акту суду для огляду надано не було.

Банківські документи (а.с.164 т1, а.с.1-65, 72 т2) є неналежним доказом, не стосуються предмету позову, тому не беруться судом до уваги.

Враховуючи пояснення сторін, досліджені докази, те що згідно повідомлення нотаріуса - заповіти від імені ОСОБА_3 не реєструвались, документ який сторона позивача вважає заповітом відсутній у позивача в оригіналі та суду оригінал не було надано, вказаний документ (заповіт) складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, - таким чином, враховуючи вказане, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у позові відмовлено, судовий збір сплачений позивачем не компенсується.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правову (правничу) допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової (правничої) допомоги.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Севостьяновій І.Г., надано наступні докази: Ордер на надання правничої допомоги; Акт виконаних робіт від 09.11.2025 року на 200 000 грн; Договір про надання правничої допомоги від 03 травня 2024 року; Платіжні інструкції про сплату Чепигіною Л.М. послуг адвоката на загальну суму 200000грн.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Севостьяновою І.Г. відповідачу ОСОБА_6 , який буввиключений з кола відповідачів 20.05.2025р., надано наступні докази: Ордер на надання правничої допомоги; Акт виконаних робіт від 27.10.2025 року на 40 000 грн; Договір про надання правничої допомоги від 15 травня 2024 року; Платіжні інструкції про сплату ОСОБА_6 послуг адвоката на загальну суму 40000грн.

Суд, вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, виходить з такого.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд при розподілі витрат на професійну правничу допомогу враховує, що справа не є значної складності, у даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому вважає за необхідне: - зменшити суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 з 200 000,00 грн. до 20 000,00 грн.; - зменшити суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь ОСОБА_6 з 40 000,00 грн. до 4 000,00 грн. Саме такі розміри витрат є об`єктивними, співмірними з виконаною адвокатом роботою у даній справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним, - залишити без задоволення.

Скасувати забезпечення позову, застосоване ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2025р., справа 213/659/24, якою заборонено приватному нотаріусу Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Андрух Ірині Валеріївні, вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Дата складення та проголошення судового рішення 20.11.2025 року.

Суддя В.В. Мазуренко