Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2/641/198/2025 Справа № 641/7249/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту, визнання недійсним договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку,-

встановив:

Заступник керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської областізвернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , в якому просить: визнати незаконним та скасувати пункт 6 Додатку 4 до рішення 37 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 19.08.2020 № 2236/20, відповідно до якого ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку комунальної форми власності (кадастровий номер :04;001;0088) по АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,5198 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "Ф-1" (гараж); визнати недійсним договір від 31.03.2021 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04;001;0088, по АДРЕСА_1 , площею 0,5198 га, укладений між Харківською міською радою Харківської області та громадянином ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути, а Харківську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5198 га, кадастровий номер :04;001;0088.

24.09.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 Притулою М.В. надано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання представник відповідача Притула М.В. зазначив, що відповідачем ОСОБА_1 орендована земельна ділянка, що є предметом спору по цій справі, бралась останнім в оренду та використовується ним для обслуговування нежитлової будівлі літ. «Ф-1», загальною площею 395,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для використання такої будівлі та земельної ділянки у своїй господарській діяльності. Також, зазначив, що ОСОБА_1 набув права власності на нежитлову будівлю літ. «Ф-1», загальною площею 395,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у ПрАТ «Автотранспортне підприємство 16354», що розташовувалась на загальній земельній ділянці площею 6,8845 га, яка була у користуванні ПрАТ «Автотранспортне підприємство 16354». Відповідно до плану поділу земельної ділянки 6,8845 га ПрАТ «Автотранспортне підприємство 16354» з узгодженням з іншими власниками нерухомих будівель на такій земельній ділянці узгодило поділ великої земельної ділянки на окремі малі для обслуговування відповідних будівель, що належали іншим власникам (копія плану поділу була додана до відзиву на позовну заяву). Отже виходячи з цього плану, ані ОСОБА_1 , ані Харківська міська рада не відводили земельну ділянку під обслуговування нежитлової будівлі «Ф-1», загальною площею 395,5 кв.м. з порушенням норм земельного законодавства.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Притули С.Д. про закриття провадження заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_1 Притули С.Д. надав суду заяву про розгляд клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , клопотання про закриття підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник Харківської міської ради Руденко Д.Ю. клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підтримала та просила задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

При цьому, у ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у ст. 20 ГПК України в якій зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

При цьому, статтею 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна. До таких суб`єктів відносять господарські організації, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Також, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20 (провадження № 14-12цс21): «критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин».

Суд враховує, що законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Натомість юрисдикцію адміністративних чи господарських судів у спрощеному вигляді можна визначити так: перші мають повноваження вирішувати публічно-правові спори, а другі - спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності.

При цьому, визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 24.11.2025 року згідно до якого відповідач ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця. Так, відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 15.11.2000 року здійснює підприємницьку діяльність за видами економічної діяльності: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 49.41, Вантажний автомобільний транспорт; 52.29Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 81.29 Інші виді діяльності із прибирання; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32. Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 47.30 Роздрібна торгівля пальним. Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та є суб`єктом господарювання.

Судом встановлено, що згідно пункту 6 Додатку 4 до рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» від 19.08.2020 року № 2236/20 прийнято рішення щодо ОСОБА_1 про зміну виду використання земельної ділянки 0,5198га (кадастровий номер :04:001:0088) на "для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі "Ф-1" (гараж)". Надано в оренду строком до 01.09.2031 року земельну ділянку комунальної власності площею 0,5198га (кадастровий номер :04:001:0088) за рахунок земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ "Ф-1" (гараж) по АДРЕСА_1 ( а.с. 64, т.1)

Відповідно до п. 15 договору оренди землі від 31.03.2021 року, укладених між Харківською міською радою та ОСОБА_1 на підставі рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок» від 19.08.2020 року № 2236/20, зазначено, що земельні ділянки передаються в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі Літ. "Ф-1" (гараж) (а.с.20-26 т.1).

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, спірні земельні ділянки були отримані ним, як фізичною особо-підприємцем, та використаються останнім у господарській діяльності, суд приходить до висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав помилкову юрисдикційну підвідомчість для звернення з відповідною позовною заявою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 13, п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Провадження у справі за позовом заступника керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту, визнання недійсним договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку- закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя -О. А. Курганникова