УХВАЛА

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 296/5175/23

провадження № 61-14141св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков Віктор Олегович , на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовну заяву мотивувала тим, що 06 березня 2020 року ОСОБА_6 , який діяв від її імені на підставі довіреності, та ОСОБА_2 уклали договір позики. Відповідно до пункту 1 цього договору вона, як позикодавець, передала позичальнику у власність гроші кошти в сумі 625 000,00 грн, що на момент укладення цього договору становило еквівалент 25 000,00 дол. США, на умовах, викладених в цьому договорі, а позичальник прийняв ці гроші та зобов`язався повернути суму грошей, що не може бути менше суми, еквівалентної 25 000,00 дол. США, у встановлений термін та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 3 цього договору позики передбачено, що грошові кошти передані позичальнику терміном до 06 березня 2022 року.

Вказала про те, що для забезпечення її вимог як позикодавця за договором позики, між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 березня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В. Я., зареєстровано в реєстрі за № 2690.

Зазначала, що відповідач зобов`язань за договором позики не виконав, позичені грошові кошти їй не повернув.

Переконувала, що оскільки розмір боргу відповідача (тіло позики, пеня, три проценти річних) є значним і не зможе бути погашеним виключно за рахунок предмета іпотеки, ефективним способом захисту її прав та інтересів буде звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за рішенням суду, а також стягнення коштів у частині, що не буде погашена за рахунок предмета іпотеки.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 просила суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі, що є еквівалентом 117 408,22 дол. США, з яких: 25 000 дол. США - тіло позики, 91 500,00 дол. США - пеня, 908,22 дол. США - три проценти річних, на дату ухвалення рішення згідно з умовами договору позики від 06 березня 2020 року;

- в рахунок стягнення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа - 49,23 кв. м, житлова площа - 26,8 кв. м, яка на праві власності належить ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, визначивши у своєму рішенні початкову ціну продажу відповідно до умов договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 березня 2020 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 січня 2024 року про виправлення описки, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 06 березня 2020 року на загальну суму 50 908,22 дол. США, з яких: 25 000,00 дол. США - тіло позики; 25 000,00 дол. США - пеня, 908,22 дол. США - три проценти річних від суми боргу (що на день винесення рішення у справі еквівалентно 1 923 368,55 грн). У рахунок стягнення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа - 49,23 кв. м, житлова площа - 26,8 кв. м, яка на праві власності належить ОСОБА_2 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно із Законом України «Про виконавче провадження». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зупинено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором позики від 06 березня 2020 року, то з нього на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість за таким договором, три проценти річних від суми боргу та пеня.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки нарахована позивачкою сума пені значно перевищує суму основної заборгованості, то її розмір підлягає зменшенню до 25 000,00 дол. США.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання боржником основного зобов`язання, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є і вимога позивачки, як іпотекодержателя, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку з огляду на те, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, тому відповідно до пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині зупинення виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, 14 лютого 2024 року ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_7 , подала до Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_7 , задоволено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року в частині зупинення виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його скасування або припинення - скасовано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зупинення його виконання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його скасування або припинення, апеляційний суд виходив із того, що оскільки спірні правовідносини виникли не із споживчого кредиту, укладеного між фінансовою установою та фізичною особою - позичальником і іпотекодавцем, а між фізичними особами та випливають із договору позики, то пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» не поширюється на спірні правовідносини.

21 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Чертков В. О. , подав до Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року, в якій виклав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року визнано неповажними; апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Чертков В. О. , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року залишено без руху та надано заявнику строк - десять днів з дня вручення копії ухвали для подання до Житомирського апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших причин та доказів його пропуску.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 знав про розгляд справи в суді першої інстанції, йому було відомо про перегляд оскаржуваного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , тому він мав цікавитися провадженням у цій справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та дотримуватися строку апеляційного оскарження, тож підстави вважати, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин, відсутні.

09 листопада 2024 року ОСОБА_3 , як особа яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, через свого представника Черткова В. О. подала до Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року, в якій виклала клопотання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, копії оскаржуваного судового рішення не отримувала, в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження; зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси заявниці ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції, можна лише в межах відкритого апеляційного провадження, тому пропущений ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції підлягає поновленню.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Чертков В. О. , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що заявник протягом встановленого строку не усунув недоліки апеляційної скарги та не навів інші поважні причини пропущення строку на апеляційне оскарження, з наданням підтверджуючих доказів, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв адвокат Чертков В. О., на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року відкрито.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга ОСОБА_3 відповідає вимогам статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження та для повернення апеляційної скарги відсутні.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв представник Чертков В. О., на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Постановляючи вказану ухвалу про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у справі, але апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуваним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

18 листопада 2024 року ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, але вважала, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, через свого представника Черткова В. О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд.

На обґрунтування права на касаційне оскарження як особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, заявниця вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом спору в цій справі і яка була передана в іпотеку позиваці, набута відповідачем у період шлюбу із нею (10 грудня 2019 року) та є спільним майном подружжя. Наголошує на тому, що згідно з положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) права та обов`язки подружжя щодо спільного майна є рівними, а тому права та обов`язки зявниці на спірне майно є таким ж, як і права та обов`язки відповідача щодо цього майна. Стверджує, що апеляційний суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в тій же мірі, що і стосовно відповідача, і вона має право на оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 202/939/18, від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, від 13 липня 2022 року у справі № 361/1353/18, від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 при підписанні договорів позики та іпотеки не отримав згоди заявниці, як його дружини, на вчинення цих правочинів щодо спільного майна подружжя - квартири;

- проігнорував, що іпотекодержатель - громадянка держави Ізраїль ОСОБА_5 в особі свого представника діяла недобросовісно, оскільки достеменно знала, що спірна квартира належить заявниці та відповідачу на праві спільної сумісної власності;

- дійшов помилкового висновку про те, що пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» не поширюється на спірні правовідносини;

- допустив неправильне тлумачення пункту 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» та безпідставно скасував рішення суду першої інстанції у цій справі в частині зупинення його виконання на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування тощо.

Також у касаційній скарзі заявниця виклала клопотання про поновлення їй строку на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року; клопотання про зупинення виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за її участі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишено без руху та надано заявниці строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2025 року (після усунення заявницею недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , про зупинення виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2024 року; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У січні 2025 року матеріали справи № 296/5175/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник Чертков В. О. , про розгляд справи за їх участю; справу № 296/5175/23 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року підлягає закриттю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Зазначені норми цивільного процесуального права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (див.: ухвалу Великої Падати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

При цьому особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 175/1057/17, від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17 та від 04 липня 2023 року у справі № 215/799/19.

Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, ОСОБА_3 вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом спору в цій справі і яка була передана в іпотеку позиваці, набута відповідачем в період шлюбу із нею (10 грудня 2019 року) та є спільним майном подружжя. Наголошує на тому, що згідно з положеннями Сімейного кодексу України права та обов`язки подружжя щодо спільного майна є рівними, а тому права та обов`язки зявниці на спірне майно є таким ж, як і права та обов`язки відповідача щодо цього майна. Стверджує, що апеляційний суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в тій же мірі, що і стосовно відповідача, і вона має право на оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року.

Верховний Суд вважає такі доводи заявниці безпідставними з огляду на таке.

Матеріали справи, яка переглядається, свідчать та встановлено ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року, що предметом позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 цій справі є стягнення заборгованості за договором позики від 06 березня 2020 року та звернення стягнення на предмет іпотеки. Боржником за вказаним договором позики є ОСОБА_2 .

У пункті 1.2 договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 , визначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 . Документи, що підтверджують право власності іпотекодавця: свідоцтво про право власності на житло від 29 червня 2006 року № НОМЕР_1 , видане відділом приватизації Державного житлового фонду; договір дарування частини квартири від 10 грудня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О. Б. та зареєстрований за номером 1351 (т.1 а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 2006 року № НОМЕР_1 , співвласниками квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 в рівних долях, право власності за якими в розмірі по 1/4 частини кожного зареєстровано 25 вересня 2006 року, що підтверджується копією витягу Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (т.1 а. с. 232-235).

Згідно з копією договору дарування від 10 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О. Б., реєстраційний номер 1351, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 безоплатно передали у власність ОСОБА_2 по належній кожному 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування (т.1 а. с. 236-238).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено 03 вересня 2016 року (т.1 а.с. 184).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (10 грудня 2019 року).

Отже, оскільки 1/4 частини квартира АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_2 до укладення шлюбу (29 червня 2006 року), а інші 3/4 частини квартири набуті у шлюбі, але на підставі договору дарування, тому вказана квартира з урахуванням положень статті 57 СК України є його особистою власністю.

Тому розпорядження ОСОБА_2 належним йому майном, укладенням щодо нього правочинів та звернення стягнення на таке майно у судовому порядку жодним чином не впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки його дружини ОСОБА_3 .

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваної постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 рокубезпосередньо не вирішуються й інші питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 .

Висновки Верховного Суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду не вирішувалися, касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков В. О. , підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник Чертков Віктор Олегович , на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк