Справа № 404/9184/24
Номер провадження 2/404/2513/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту №38593-03/2023 у розмірі 57 320 грн. та понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №38593-03/2023 відповідно до якого останній отримав кредит.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови договору не виконує, а також на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вищевказаному договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 57 320 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 14 800 грн., заборгованості за відсотками 42 520 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Павелко І.Л. від 16 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

12 грудня 2024 року до суду від представника відповідача, адвоката Савченко Я.В. надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що позивачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо створення та існування особистого кабінету у відповідача. Не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів умов договору щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування. Не надано жодного акту прийому-передачі реєстру боржників за вказаними договорами факторингу.

Надані представником позивача документи не містять доказів про отримання коштів відповідачем за вказаним договором, що суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну картку позичальника, як то виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру того, позивачем не надано.

Вважає, що доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві коштів, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більш того, такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом.

Зазначала, що відповідно до кредитного договору, кредит надавався строком на 25 днів. Отже, позивач має право на стягнення процентів за користування позики лише за 25 днів, а нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верхового Суду.

25 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Вказано, що позивачем доведено факт укладання договору відповідачем в електронній формі, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивачем до позовної заяви було додано детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за укладеним договором позики, наданий первісним кредитором. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нараховані відсотки, нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного договору позики, а саме кредитором: ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм».

Детальний розрахунок заборгованості містить інформацію про розмір виданого кредиту, нарахування відсотків, номер кредитного договору та ПІП позичальника, часткове погашення заборгованості (19 квітня 2023 року у розмірі 200,00 грн. відсотки; 23 червня 2023 року у розмірі 200,00 грн. відсотки). Згідно детального розрахунку заборгованості по кредитного договору, відповідач здійснював сплату заборгованості в добровільному порядку.

У відповідності до умов договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні договорів, а саме позичальник при укладанні вище зазначених договорів було вказано картка банку (маска картки): № НОМЕР_1 (підтверджується довідкою вих. №2919_05 від 06-02-2024 року про успішне перерахування коштів наданою до позовної заяви).

На думку позивача, долучені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження переходу права вимоги до відповідача.

20 березня 2025 року від представника відповідача, адвоката Савченко Я.В. до суду надійшли додаткові письмові пояснення. Вказано, що позивач надає договір позики/кредиту без підпису відповідача. Позивачем не надано належних доказів того, що наявні в матеріалах справи договори було створено в порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на те осіб, що є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Відповідач не уклав кредитний договір, який долучено в якості копій до позовної заяви, в редакції, що наведена представником позивача, відповідно відсутні докази погодження відповідачем вказаних в цих документах процентних ставок та інших умов кредитування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію правочину, тощо.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір було створено в порядку визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та те, що вони підписувались електронними підписами уповноважених на те осіб.

Зазначено, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість по договору за нарахованими процентами загалом не є співмірною тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитних установ, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації.

Вважає, що позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору, перерахування тіла кредиту, розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, не підтвердив перерахування коштів первісним кредитором за отримання грошових вимог,а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Фортечного районного суду міста Кропивницького № 497 від 07 травня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 404/9184/24, номер провадження 2/404/2513/24, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Фортечного районного суду міста Кропивницького за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 травня 2025 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Іванову Н.Ю. для розгляду цивільної справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/9184/24, номер провадження 2/404/2513/24.

Ухвалою судді від 19 травня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи судом повідомлені належним чином.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Всебічно і повно дослідивши матеріали справи, перевіривши підтвердження їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов та вимог ЦК України.

24 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №38593-03/2023 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14 800 грн. зі сплатою процентів за його користування у розмірі 547,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 1,50% на добу, строком на 25 днів, тобто до 17 квітня 2023 року.

Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.

Відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Додаток № 1 до вказаного договори містять графік розрахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Як слідує з умов цього договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індентифікатора.

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.4 вказаного договору).

З листа АТ «Універсал Банк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 станом на 24 березня 2023 року банком було емітовано платіжні картки, номер картки НОМЕР_2 . За період з 24 березня 2023 року по 01 квітня 2023 року на вказану платіжну картку було зараховано суму 14 800 грн.

Між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №38593-03/2023 відступлено позивачу.

Відповідно до договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до умов договору факторингу його сторони підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу.

З реєстру боржників до договору факторингу слідує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що відповідач уклав вищевказаний кредитний договір, отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення відповідної заборгованості.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Таким чином, суд вважає доведеним, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19).

В матеріалах справи міститься інформаційний лист АТ «Універсал Банк» про відомості щодо суми перерахованих коштів та реквізитів рахунку позичальника.

Водночас, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, нараховані відсотки, сума платежів та залишки непогашеної відповідачем заборгованості.

В свою чергу, стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.

Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором надання фінансового кредиту заборгованість становить 57 320 грн., з яких 14 800 грн. сума заборгованості за основною сумою бору, 42 520 грн. сума заборгованості за відсоткам.

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.

Відповідно до п. 1.2 договору, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 17 квітня 2023р.. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу (п. 1.3).

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 кредитного договору).

Додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту містить графік платежів, який передбачає дату платежу 17 квітня 2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді 25, сума кредиту за договором (тіло кредиту) 14 800 грн., проценти за користування кредитом 5550 грн., та загальну вартість кредиту 20350 грн.

Також п.4.3 договору в разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п.1.2 цього договору, проценти, передбачені в п.2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Оскільки, у визначений строк відповідач кошти не повернув, відбулася автопролонгація строку кредиту на 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Із зазначеними умовами погодився відповідач.

Отже заявлений позивачем до стягнення розмір процентів 42 520 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд констатує, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили порядок обчислення (нарахування) процентів, у тому числі їх розмір (процентну ставку), яка буде застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, пролонгацію строку кредиту, порядок повернення кредиту та сплату процентів тощо. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору матеріали справи також не містять.

До позовної заяви позивачем було додано договір факторингу, укладений із первісним кредитором, за умовами якого первісний кредитор передав за плату належні права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» прийняло такі права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, серед яких є відповідач, копії яких також містяться в матеріалах справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вимог про визнання вище перелічених договорів факторингу, укладених ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з первісними кредиторами, недійсними (неукладеними) не заявлено.

Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Отже до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору.

Отже, обставини укладення договору відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка установлена у ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін, а отже, відповідно до ст. 628, 629 ЦК України, є обов`язковими до врахування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 57 320 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 14 800 грн., заборгованості за відсотками 42 520 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором кредиту №38593-03/2023 у розмірі 57 320 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. № 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 24.11.2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Ю. Іванова