РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

за участю: представника позивача - адвоката Дмитрієвої Ж.А., відповідача - ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити у користування їй житлову кімнату площею 11,80 кв.м. та житлову кімнату площею 9,4 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,10 кв.м.; залишити у загальному користуванні кухню площею 9,8 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,4 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., а також стягнути з відповідача всі судові витрати. При цьому посилається на те, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності і між сторонами виник спір з приводу порядку користування вказаним нерухомим майном.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в позові за відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, після перерви позивач в судове засідання не з`явилася.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та пояснила, що між сторонами визначено порядок користування спірною квартирою, який відповідає викладеному в позові.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що є чоловіком відповідача, яка є власником частини квартири АДРЕСА_1 . Спорів між сторонами з приводу користування квартирою ніколи не виникало. Відповідач з дитиною має право проживати в спірній квартирі, як і позивач та їх мати. Позивач знаходиться за кордоном, а відповідач користувалася кімнатою площею 18,10 кв.м., їх дитина проживала в окремій кімнаті.

Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідка та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 3/8 частин вказаної квартири.

Вищезазначена квартира складається з: житлових кімнат площею 11,80 кв.м., 9,4 кв.м. та 18,10 кв.м., кухні площею 9,8 кв.м., коридору площею 11,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м. та туалету площею 1,2 кв.м.

Зазначені вище обставини визнані сторонами в судовому засіданні та підтверджуються наступними письмовими доказами у справі: свідоцтвом №52974 про право власності на житло від 20.11.2006 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.01.2007 року; свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29.05.2019 року, зареєстрованим в реєстрі за №№ 1509, 1510; витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі від 29.05.2019 року; витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2019 року; договором довічного утримання від 19.05.2025 року; витягом з Державного реєстру речових прав від 19.05.2025 року; технічним паспортом на квартиру, складеним 12.10.2006 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.09.2025 року.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року №7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 здійснює довічне утримання своєї матері ОСОБА_4 ні підставі договору довічного утримання від 19.05.2025 року та користується житловою кімнатою площею 11,80 кв.м. та житловою кімнатою площею 9,4 кв.м. Відповідач ОСОБА_1 користується житловою кімнатою площею 18,10 кв.м.

Жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів неможливості встановлення саме такого порядку користування спірною квартирою, відповідачем суду не надано.

Саме в такому порядку суд і визначає користування співвласниками спірними жилими приміщеннями та залишає в їх спільному користуванні допоміжні приміщення квартири: кухню площею 9,8 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,4 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м., що є підставою для задоволення позову.

Також суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи позивачем надано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордеру на надання правничої допомоги; договору №37 від 31.07.2025 року; квитанцію №37/25 від 31.07.2025 року на суму 20000 грн.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, представник позивача приймала участь у двох судових засіданнях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги.

Судом враховано категорію та невелику складність даної справи, що не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, його участі у двох судових засіданнях, зміст заявленої позивачем позовної вимоги, предмет спору.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги вищенаведене, а також конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,80 кв.м. та житлову кімнату площею 9,4 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,10 кв.м.; залишити у загальному користуванні кухню площею 9,8 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,4 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: С.М. Полонець