ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 604/768/24

провадження № 61-4635св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Золотий жайвір»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року в складі судді Сіянко В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року в складі колегії суддів Гірського Б. О., Храпак Н. М., Костіва О. З. у справі за позовом Фермерського господарства «Золотий жайвір» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Фермерське господарство «Золотий жайвір» (далі - ФГ «Золотий жайвір») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 28 травня 2017 року ФГ «Золотий жайвір» та ОСОБА_1 уклали договір оренди землі № 022/25, згідно з умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2607 га, кадастровий номер :01:002:0604, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області (далі - земельна ділянка).

У пункті 7 договору передбачено, що його укладено на 7 років. По закінченню строку, на який його було укладено, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Державна реєстрація речового права на спірну земельну ділянку проведена 16 червня 2017 року.

Під час використання земельної ділянки жодних претензій і зауважень з приводу неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за договором не надходило.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» було доповнено Земельний кодекс України статтею 126-1 та Закон України «Про оренду землі» - статтею 32-2.

З метою приведення умов договору відповідно до чинного земельного законодавства ФГ «Золотий жайвір» 03 травня 2024 року направило ОСОБА_1 повідомлення про необхідність приведення договору оренди землі від 28 травня 2017 року № 022/25 відповідно до чинного земельного законодавства, до якого долучило два примірника додаткової угоди № 02/05/24 до договору оренди землі.

Зазначене повідомлення з примірниками додаткової угоди відповідач отримала 10 травня 2024 року, однак підписаних орендодавцем примірників додаткових угод орендар не отримав.

Крім того, позивач звертав увагу на те, що 19 березня 2024 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди, він, дотримуючись вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», направив на адресу орендодавця лист-повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, додавши до листа проєкт додаткової угоди. Зазначений лист з примірником додаткової угоди орендодавець отримала 22 березня 2024 року.

Позивач зазначав, що ФГ «Золотий жайвір» як орендар, який належним чином виконувало та виконує умови договору оренди, має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, про намір скористатися яким повідомило орендодавця, однак відповідач зволікає у вчиненні дій щодо поновлення договору оренди, яке полягає у непідписані нею примірників додаткової угоди до договору, проєкт якої було їй направлено.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

- визнати укладеною додаткову угоду № 02/05/24 до договору оренди землі від 28 травня 2017 року № 022/25, виклавши її в редакції, яка наведена у позовній заяві;

- визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі від 28 травня 2017 року № 022/25, виклавши додаткову угоду № 1 до цього договору в редакції, яка наведена у позовній заяві.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Підволочиський районний суд Тернопільської області рішенням від 14 листопада 2024 року у задоволенні позову ФГ «Золотий жайвір» відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керувався тим, що у орендодавця відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк, відповідач завчасно направила орендарю лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі поновленим, ФГ «Золотий жайвір» подало апеляційну скаргу.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» залишив без задоволення, а рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що договір оренди землі № 022/25 укладено 28 травня 2017 року. Врахувавши положення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» та пункт 7 договору, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що строк дії договору оренди закінчився 28 травня 2024 року.

ОСОБА_1 21 травня 2024 року направила до ФГ «Золотий жайвір» лист-повідомлення, яким повідомила, що вона не бажає укладати додаткову угоди до договору оренди та не має наміру продовжувати договір оренди. Отже, орендодавець вчасно повідомила орендаря про небажання продовжувати з позивачем договірні відносини щодо оренди належної йому земельної ділянки.

Тому, врахувавши, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір».

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

10 квітня 2025 року ФГ «Золотий жайвір» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року і постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди поновленим та ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці вимоги.

У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17, Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 903/34/22, від 09 січня 2024 року у справі № 870/94/20, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що орендар з метою доведення до відома орендодавця про свій намір щодо продовження орендних відносин, завчасно, тобто до закінчення договору оренди від 28 травня 2017 року № 022/25, направив на адресу відповідача лист-повідомлення від 19 березня 2024 року № С-0604-2, яким повідомив про свій намір скористатись переважним правом на поновлення дії укладеного договору оренди землі, або укладення договору оренди землі на новий строк, додавши до цього листа відповідні проєкти додаткової угоди № 1 до договору оренди землі та проєкт нового договору оренди землі № С-0604.

Лист орендаря разом з примірниками проєктів додаткової угоди та нового договору орендодавцю було вручено 22 березня 2024 року.

Заявник зазначає, що посилання судів як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог на лист відповідача від 21 травня 2024 року, в якому вона заперечувала щодо поновлення договору оренди землі на новий строк, є безпідставним, оскільки такий доказ подано відповідачем з порушенням норм статті 83 ЦПК України, у зв`язку з чим такий лист не повинен був прийматись судом першої інстанції до уваги.

Крім того, заявник звертає увагу, що зазначений лист від 21 травня 2024 року ФГ «Золотий жайвір» не отримувало. Доказів направлення цього листа відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку (розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, поштова накладна з номером телефону отримувача та номером поштового відправлення, за яким цей лист можна було б відстежити), відповідач не надала.

Також вважає, що дії орендодавця є недобросовісними та містять ознаки зловживання правом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 11 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Підволочиського районного суду Тернопільської області.

05 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

28 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір» укладено договір оренди землі № 022/25, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 0,2607 га, кадастровий номер :01:002:0604. Договір оренди зареєстрований 16 червня 2017 року (а. с. 8-10).

У пунктах 7, 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 7 років. По закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

02 травня 2024 року ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 направило повідомлення про необхідність приведення договору оренди землі від 28 травня 2017 року № 022/25 відповідно до чинного земельного законодавства. До повідомлення позивач додав два примірники додаткової угоди № 02/05/24, згідно з якою договір оренди доповнюється новим пунктом 7: «Сторонами встановлено умову щодо поновлення договору оренди землі відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України, а саме: після закінчення строку, на який укладено договір, він автоматично поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається». Зазначене повідомлення відповідач отримала 10 травня 2024 року (а. с. 11-14).

Також орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 19 березня 2024 року направив лист-повідомлення № С-0604-2, в якому повідомляв про намір скористатися переважним правом на поновлення дії укладеного договору оренди землі або ж на укладення договору оренди землі на новий строк, та додав два примірника додаткової угоди та проєкт договору оренди землі. Лист-повідомлення направлено орендодавцю та отримано нею 22 березня 2024 року (а. с. 15-20).

ОСОБА_1 21 травня 2024 року направила до ФГ «Золотий жайвір» лист-повідомлення, яким повідомила, що вона не бажає поновлювати дію договору оренди землі та має намір самостійно використовувати земельну ділянку для власних потреб (а. с. 42-44, 79-81).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Предметом цього спору є поновлення договору оренди землі на новий строк.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом

У статті 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Відповідно до частин першої та другої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За змістом статті 126-1 ЗК України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.

Згідно з абзацом 4 розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» набрав чинності 16 січня 2020 року.

Тобто, усі договори оренди землі, які були укладені до набрання чинності цього Закону поновлюються на умовах, визначених в цих договорах за встановленими законодавством правилами, які були чинні на момент їх укладення.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини восьма, дев`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Аналіз змісту цієї статті дає підстави стверджувати, що вона містить два законодавчих механізми такого поновлення: а) укладення договору оренди землі на новий строк з орендарем, який має переважне право перед іншими особами (частини перша-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»); б) поновлення (продовження) існуючого договору оренди землі на той самий строк і на тих же умовах, які були передбачені договором, у загальному порядку; при цьому таке поновлення не передбачає наявності інших осіб, які виявили намір орендувати відповідну земельну ділянку (після закінчення строку дії існуючого договору), тобто в ситуації, коли переважне право орендаря не виникає (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Отже у Законі України «Про оренду землі» ототожнено поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» і «поновлення договору оренди землі», з використанням конструкції «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

У постанові від 19 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 Верховний Суд дійшов висновку, що порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.

Вказані висновки щодо застосування норм права відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

Наведене також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, відповідно до яких норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами (пункт 8.26 вказаної постанови).

У розглядуваній справі ФГ «Золотий жайвір», посилаючись на відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі та продовження користування земельною ділянкою, звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі від 28 травня 2017 року, виклавши додаткову угоду № 1 до договору у редакції, яка наведена у позовній заяві.

Тобто, ФГ «Золотий жайвір» звернулось до суду за захистом свого переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк.

Водночас за обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 не уклала нового договору оренди з іншим орендарем, а також не підписала додаткову угоду із ФГ «Золотий жайвір» щодо нового строку договору оренди, висловивши своє небажання продовжувати строк дії договору оренди землі від 28 травня 2017 року, направивши позивачу 21 травня 2024 року лист-повідомлення.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що орендодавець висловила своє небажання продовжувати дію договору оренди і не підписала додаткової угоди до нього, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Правомочність власника - в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті 317 ЦК України). Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України).

Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник -орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17).

Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що після закінчення строку дії договору оренди між ФГ «Золотий жайвір», як орендарем, і ОСОБА_1 , як орендодавцем, не досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання поновленим на новий строк договору оренди землі між ФГ «Золотий жайвір» та ОСОБА_1 у запропонованій позивачем редакції, оскільки орендодавець повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди.

Направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.

Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору у вибраний позивачем спосіб.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 березня 2024 року у справі № 604/425/23 (провадження № 61-18021св23), від 21 березня 2024 року у справі № 604/423/23 (провадження № 61-18123св23), від 08 травня 2024 року у справі № 604/483/23 (провадження № 61-17970св23), від 27 травня 2024 року у справі № 604/482/23 (провадження № 61-1799св24), від 28 травня 2024 року у справі № 604/648/23 (провадження № 61-4230св24), від 03 липня 2024 року у справі № 604/479/23 (провадження № 61-1195св24), від 05 липня 2024 року у справі № 604/630/23 (провадження № 61-4229св24), від 25 липня 2024 року у справі № 604/647/23 (провадження № 61-1805св24), від 08 серпня 2024 року у справі № 604/779/23 (провадження № 61-3971св24).

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не надсилала лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору оренди землі спростовуються матеріалами справи (а. с. 42-44, 61, 79-81).

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно взяли до уваги як доказ лист відповідача від 20 травня 2024 року, в якому вона заперечувала щодо поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки такий доказ подано відповідачем з порушенням норм статті 83 ЦПК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як відомо з матеріалів справи, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, відповідач надала суду лист повідомлення від 20 травня 2024 року, а також підтвердження направлення його позивачу 21 травня 2024 року.

Отже зазначені доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки відповідач подала докази з дотриманням встановленого статтею 83 ЦПК України строку на їх подання.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про недобросовісність дій орендодавця, чи такими, що містять ознаки зловживання правом, оскільки повідомлення про заперечення у поновлюванні договору оренди землі було здійснено в межах місячного строку до закінчення терміну дії договору, хоча пункт 8 договору передбачає можливість такого повідомлення протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Отже, встановивши відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди на новий строк, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір».

Розглядаючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко