Справа № 570/373/23
провадження № 6/570/45/2025
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

pозглянувши подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Валерії Бодейко про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику та не зареєстроване у встановленому законом порядку,

у с т а н о в и в:

покликаючись на невиконання боржником рішення суду, державний виконавець у поданому до суду 12 листопада 2025 року поданні просить вирішити питання про звернення стягнення на 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1574 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:000:0102 та 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,7 кв.м., що належать на праві власності ОСОБА_1 та не зареєстровані в установленому законом порядку, для забезпечення виконання виконавчого листа №570/373/23 від 07.02.2024, виданого Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 120 грн. 00 коп. як 1/2 вартості автомобілів марки RENAULT MASTER, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та марки ЗАЗ 110308, 2009 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 .

Учасники справи відповідно до ст.440ЦПК України про розгляд подання не повідомлялися.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився.

За таких умов, суд у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд даної заяви у його відсутність та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

05 квітня 2023 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на? земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1574 га по АДРЕСА_1 , житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,7 кв.м., автомобіль марки RENAULT MASTER, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль марки ЗАЗ 110308, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 .

26 грудня 2023 року заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області по справі № 570/373/23 визнано за ОСОБА_2 право власності на

- 1/2 земельної ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1574 га по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,7 м2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 120 грн. 00 коп. як 1/2 вартості автомобілів марки RENAULT MASTER, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 та марки ЗАЗ 110308, 2009 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 .

07 лютого 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області видав виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 120 грн. 00 коп. як 1/2 вартості автомобілів марки RENAULT MASTER, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та марки ЗАЗ 110308, 2009 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 . Рішення на даний час не виконане, заходи забезпечення позову не скасовані.

01 березня 2024 року відкрите виконавче провадження №74317421.

05 березня 2024 року постановою державного виконавця накладений арешт на грошові кошти/електронні кошти боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 184 132 грн.

11 березня 2024 року постановою державного виконавця оголошений розшук майна боржника, а саме RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 .

02 травня 2025 року постановою державного виконавця на виконання судового наказу №159/4598/22 від 25.01.2023 накладений арешт на все майно боржника в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 261 827 грн. 27 коп.

03 червня 2025 року до Відділу ДВС надійшла постанова про опис та арешт майна боржника від 23.05.2025, якою проведений опис та арешт 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1574 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:000:0102 та 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 100,7 кв.м.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №447960135 від 16.10.2025 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 12.12.2012 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_6 , форма власності приватна, реєстраційний номер майна 38427982.

Крім цього, 29.02.2024 зареєстроване право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 , розмір частки 1/2, на підставі рішення суду №570/373/23, номер відомостей про речове право: 53997246.

Згідно з довідкою №462 відділу забезпечення надання адміністративних послуг Олександрійської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 - ніхто не зареєстрований.

Суд прийшов до таких висновків.

Згідно з ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так у п.15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Відповідно до ч.10, 11, ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, право власності на які не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником, державний виконавець вважає, що боржник ОСОБА_1 уникаючи виконання рішення суду від 26 грудня 2023 року не здійснює реєстрацію права власності належного йому майна.

Однак, суд не погоджується з такими висновками державного виконавця.

Так, ст.440 ЦПК України чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, і це відсутність реєстрації права власності за боржником на належне йому майно в установленому законом порядку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.10 ст.440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстроване у встановленому законом порядку. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 753/3948/20.

Тобто, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.440 ЦПК України вказують, що підставами звернення стягнення судом на зазначене в них майно, є одночасна наявність таких умов: відсутність іншого майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, фактична власність боржника на певне майно, яким божник володіє та користується, утримує та щодо якого здійснює фактичний контроль, формальне не витребування боржником такого майна від третьої особи, або не набуття такого майна (ухилення від набуття), або ж не реєстрація права власності щодо належного йому майна - попри обов`язок реєстрації речового права.

Ч.3 та 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно зі ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.12, 13, 76, 81 ЦПК України, обов`язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Наведене дозволяє дійти висновку, що державний виконавець має надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна, довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, саме станом на день звернення з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно. Водночас, таких доказів державний виконавець не надав, як і не довів таких фактів, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2023 року не визнане право власності за ОСОБА_1 , а тому у нього відсутня можливість здійснити державну реєстрацію права власності.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що державний виконавець до подання не надав підтвердження (відповідного витягу, інформаційної довідки, тощо) про те, що право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1574 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:000:0102 не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 або будь-якою іншою особою.

Застосування судом положень ч.10 ст.440 ЦПК України та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавець вичерпав всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09, від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець не довів обґрунтованості подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, керуючись ст.440 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Валерії Бодейко про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику та не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.