РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 567/1223/24

Провадження № 22-з/4815/81/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

заявник - представник ОСОБА_1 - адвокат Іващенко Ірина Ігорівна

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко Ірини Ігорівни у справі за її апеляційною скаргою на на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року у складі судді Назарука В. А., ухвалене в м. Острог Рівненської області о 08 годині 46 хвилин, повний текст рішення складено 04 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя та виділення його у власність відповідача, стягнення грошової компенсації за частину майна.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 890 грн. 83 коп. витрат на сплату судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко Ірини Ігорівни задоволено. Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 березня 2025 року в частині припинення права спільної сумісної власності подружжя та виділення його у власність відповідача, стягнення грошової компенсації за частину майна скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності подружжя, виділення у власність відповідача спільного майна та стягнення грошової компенсації за частину майна задоволено. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Виділено у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки в спільному майні в розмірі 267 250 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 6 681 гривня 25 копійок.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Іващенко Ірина Ігорівна 01 вересня 2025 року подала до Рівненського апеляційного суду через систему «Електронний суд» заяву, у якій йдеться про розподіл судових витрат за результатами розгляду справи та міститься клопотання про долучення до справи копій додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги № 2 від 06.03.2024 року, додаткової угоди № 4 до договору про надання правової допомоги № 2 від 06.03.2024 року, акту приймання-передачі послуг від 26.08.2025 року, платіжної інструкції №@2PL209958 від 30.04.2025 року, платіжної інструкції №@2PL888136 від 26.08.2025 року.

Дослідивши матеріали та обставини справи, вивчивши аргументи заяви, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною аботретьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом із тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання часових меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд вказує, що вказівка у частині восьмій статті 141 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап перед ухваленням судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що ні позивачка, ні її представник адвокат Іващенко І.І. не подавали заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про те, що докази щодо розміру правничої допомоги буде подано після рішення суду.

В тексті апеляційної скарги, яка підписана представником ОСОБА_1 - адвокатом Іващенко Іриною Ігорівною, наведені норми, які регулюють порядок вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, вказано орієнтований розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн., однак відсутнє клопотання про їх стягнення у прохальній частині апеляційної скарги, а тому це не може розцінюватись як подання стороною в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заяви про те, що докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До судових дебатів такого клопотання також не заявлено перед апеляційним судом.

Заява, яка є предметом цього розгляду, і яка подана суду 01 вересня 2025 року, тобто після того як суд виніс постанову по справі, також не містить клопотання особи, що її подала, а лише перелік норм законодавства щодо розподілу судових витрат та прохання долучити до матеріалів справи документи.

Оскільки апеляційний суд, ухвалюючи судове рішення у справі, вирішив питання щодо розподілу підтверджених доказами судових витрат (у вигляді судового збору), та зважаючи на те, що у передбаченому законом порядку, в строк та процесуальній формі заявником не подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, а тому у задоволенні заяви про розподіл судових витрат належить відмовити.

Керуючись ст. 137, 141, 270, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко Ірини Ігорівни залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.