Справа № 571/1746/25
Провадження № 2/571/355/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі судового засідання Гордійчук Т.О., за участі представника відповідача-адвоката Голяр І.С. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої смертю матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 204 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.10.2024 року приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Броварського зі сторони станції метро «Дарниця» в напрямку станції метро «Чернігівська» в місті Києві, поблизу АЗС «Amic», яка розташована в місті Києві по проспекту Броварському, 18, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалась через проїзну частину у невстановленому для цього місці. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «КМКЛШМД», де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) Головним управлінням Національної поліції в місті Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001195. Станом на сьогодні у кримінальному провадженні №0001195 триває досудове розслідування , яке здійснюється Головним управлінням Національної поліції у місті Києві.

В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, у вигляді загибелі ОСОБА_4 , її близьким родичам, а саме синові ОСОБА_2 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача.

Станом на дату ДТП (18.10.2024), цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дії якого загинула Потерпіла, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220341971 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Керуючись висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19, постанова від 11 грудня 2019 року), та користуючись своїм Конституційним правом, Позивачем 10.03.2025 було подано позовну заяву в Рокитнівський районний суд Рівненської області до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування (копія позовної заяви додається - оригінал у Рокитнівському районному суді Рівненської області).

Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: 96'000,00 грн. (дев`яносто шість тисяч гривень нуль копійок) страхового відшкодування моральної шкоди; 224 000,00 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Після відкриття провадження у справі, а саме 22.05.2025 ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі на банківські реквізити Позивача.

Проте, сума відшкодування моральної шкоди (96000,00 грн), яку здійснив Страховик є значно меншою ніж та фактична, яку було завдано Позивачу. Тому Позивач прийняв рішення про звернення в суд з позовом до водія транспортного засобу «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, за відшкодуванням решти розміру заподіяної шкоди.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілій було завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої.

У даній справі встановлено, що ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди, сталася за участю автомобіля марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_3 застрахував цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, в силу вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка наступає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі Закону №1961-IV) встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо батьків Потерпілої, то батько ОСОБА_5 , записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, а матір ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Щодо чоловіка Потерпілої, то шлюб із ним розірвано у 2017 році.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000,00 грн.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96'000,00 грн. (12*8000 грн. = 96000 грн.). Вказане відшкодування Страховик здійснив 22.05.2025 року.

У Потерпілої, на день її смерті, на утриманні перебував син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю його матері.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі.

Згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 288 000,00 грн., який розрахований за формулою: 36 х 8000,00 (мінімальна заробітна плата у жовтні 2024 року).

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь малолітнього ОСОБА_7 , становить 288 000,00 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з 01 липня 2022 року та на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у сумі 320 000,00 гривень на одного потерпілого.

По даному страховому випадку, загальна сума страхового відшкодування становить 384 000,00 гривень, що перевищує 320 000,00 гривень страхової суми. В такому разі, страхове відшкодування, яке належить для виплати Позивачу становить 320 000,00 гривень, яке складається з: 96 000,00 гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3. ст.27 Закону №1961-IV, належної Позивачу (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (8000,00*12=96 000,00 грн.)); 224 000,00 гривень - в рахунок відшкодування решти шкоди пов`язаної із втратою годувальника належної Позивачу, в межах ліміту страхової суми (відповідно до п 27.2. ст.27 Закону №1961-IV - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (8000,00*36=288 000,00; 320 000,00-96 000,00=224 000,00)).

Вказані відшкодування Страховик здійснив 22.05.2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що смерть потерпілої настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки -вказаний факт жодною із сторін не заперечується; потерпіла являється матір`ю Позивача - вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини; водій з часу ДТП і по сьогодні ні матеріально, ні морально навіть не намагався допомогти Позивачу.

Смерть ОСОБА_4 є найглибшою та найважчою втратою для її малолітнього сина ОСОБА_7 , яка не може бути відновлена. Ця подія, що сталася 18.10.2024 року внаслідок ДТП, є надзвичайною психотравматичною подією, що спричинила та продовжує спричиняти ОСОБА_7 тривалі та нестерпні душевні страждання. Незважаючи на те, що батьки ОСОБА_7 розірвали шлюб у 2017 році і він не проживав постійно з матір`ю, вона залишалася його рідною людиною, джерелом підтримки, любові та виховання. Факт окремого проживання не нівелює емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною.

Хоча ОСОБА_7 не проживав з матір`ю щоденно, їхні сімейні зв`язки були міцними. Мати відігравала важливу роль у його житті, забезпечуючи емоційну підтримку, беручи участь у його вихованні, розвитку та дозвіллі. Смерть матері призвела до повного руйнування цих зв`язків та позбавила ОСОБА_7 можливості отримувати материнську любов, турботу, поради, підтримку та виховання у майбутньому. Він втратив найцінніше можливість спілкування, спільних моментів та формування своєї особистості під впливом матері.

Втрата матері у такому юному віці ( ОСОБА_7 на момент загибелі матері було 10 років) є величезним ударом для його психіки. Це може спричинити і вже спричиняє глибоку психологічну травму, яка проявляється у таких негативних наслідках, як: постійний смуток, горе, тривога та депресивні стани; проблеми зі сном, нічні кошмари, порушення апетиту; труднощі у навчанні, зниження успішності, концентрації уваги; проблеми із соціалізацією, замкнутість, агресія або апатія; формування почуття незахищеності, самотності, страху перед майбутнім; необхідність адаптації до життя без одного з найважливіших батьків, що є стресовим фактором для дитини. Ці наслідки мають довготривалий характер і можуть вплинути на формування особистості ОСОБА_7 , його майбутнє життя та здатність долати життєві труднощі.

Незважаючи на окреме проживання, смерть матері зруйнувала певний, усталений життєвий уклад ОСОБА_7 . Він втратив можливість бачитися з нею, святкувати разом свята, дні народження, отримувати її увагу та підтримку у важливі моменти життя. Ця втрата змінює його ставлення до майбутнього, позбавляє відчуття повноцінної родини.

Враховуючи те, що, після смерті матері, неповнолітній ОСОБА_7 в майбутньому позбавлений будь-якої підтримки і допомоги від загиблої, а також те, що смерть матері частково змінила його життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, Позивач у своїй позовній заяві оцінив мінімальний розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000,00 гривень, який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавала матір, а також з урахуванням грубої необережності потерпілої .

Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка була відшкодована за рахунок Страховика (96000,00 грн), то решта суми моральної шкоди завданої неповнолітньому ОСОБА_7 внаслідок смерті його матері в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача, становить 204 000,00 гривень.

Також позивач зазначає, що у зв`язку із розглядом даної справи в суді, Позивач очікує можливість понесення судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції до 61 200,00 гривень, оскільки 19.11.2024 між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №Ж182/Д368236 від 19.11.2024 року, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18.10.2024 року в результаті якої загинула ОСОБА_4 .

Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, правові висновки Верховного Суду, викладені у справах з подібних правовідносин, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 204 000,00 гривень решти моральної шкоди завданої смертю матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ухвалою суду від 16 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2025 року о 11 годині 30 хвилин.

06 серпня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що дійсно 18.10.2024 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, відповідач, дотримуючись правил дорожнього руху, керуючи автомобілем «Dodge Journey», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Броварського зі сторони станції метро «Дарниця» в напрямку станції метро «Чернігівська» в місті Києві, поблизу АЗС «Аmіс», яка розташована в місті Києві по проспекту Броварському, 18, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка порушуючи вимоги п.п. 4.7.; 4.14 а) ПДР України, рухалась через проїзну частину в стані середнього ступеню алкогольного сп`яніння 2,06г/л (промілле) (про те, враховуючи перебування у стаціонарі протягом 6 годин та проведення інфузіонної терапії, можна стверджувати, що рівень алкоголю був значно вищим), у невстановленому для цього місці (переходила 6 полосну проїзну частину), в темну пору доби, на неосвітленій ділянці дороги. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «КМКЛШМД», де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Викладене вище підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2024 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001195 від 19.10.2024 року.

Твердження представника позивача, що наразі триває досудове розслідування не відповідає дійсності і спростовується цією ж постановою про закриття кримінального провадження за відсутності у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження, яка грунтувалася на зібраних по справі доказах, автотехнічних експертизах, слідчим експериментом, інше, чітко встановлено: «Дослідивши всі зібрані докази в ході розслідування кримінального провадження, орган досудового розслідування приходить до висновку, що в причинному зв`язку скоєння даної пригоди знаходиться порушення Правил дорожнього руху України зі сторони пішохода ОСОБА_4 , які виразилися в тому що остання перебуваючи в стані алкогольного сп яніння перетинала проїзну частину у невстановленому для цього місці, вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, тобто порушила вимоги п.п. 4.7.; 4.14 а) ПДР України.

Підстав для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 286 КК України водія ОСОБА_3 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.»

Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , і трапилася дорожньо-транспортна пригода, за наслідком якої остання отримала тілесні ушкодження, що в подальшому спричинили смерть, а ОСОБА_3 зазнав як матеріальної шкоди у вигляді пошкодження свого транспортного засобу так і глибоких моральних страждань через пережиті обставини спричинені неправомірною поведінкою ОСОБА_4 ..

Позивач вказує, що смерть матері є найглибшою та найважчою втратою, для її малолітнього сина ОСОБА_7 . їхні сімейні зв`язки були міцними. Мати була джерелом підтримки, любові та виховання, відігравала важливу роль у його житті, беручи участь у його розвитку та дозвіллі.

Проте дане твердження Позивача не знаходить свого підтвердження, оскільки рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року у справі № 571/303/18, матір ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав.

Згідно судового рішення, судом встановлено що мати не приймала участі у утриманні, вихованні, спілкуванні, дозвіллі та розвитку особистості дитини, вела бродяжницький та аморальний спосіб жигтя, проживає окремо від дитини, вихованням займається батько, а відтак і не зрозуміло про яку роль матері у підтримці та вихованні дитини йдеться в позовній заяві Позивача.

Стосовно твердження Позивача, що водій з часу ДТП і по сьогодні ні матеріально, ні морально навіть не намагався допомогти Позивачу, вони не знаходять свого підтвердження.

З моменту дорожньо-транспортної пригоди, Відповідач підтримував зв`язок з тіткою ОСОБА_4 ОСОБА_9 , яка визнана у кримінальному провадженні потерпілою та допитана в якості потерпілої. Остання цікавилася життям племінниці і приблизно раз на тиждень підтримувала зв`язок через мобільний телефон. Згідно її показів у кримінальному провадженні, вона з донькою ОСОБА_10 підтримували зв`язок зі слідчим, проводили процедуру впізнання ОСОБА_4 , а в подальшому займалися похованням останньої.

ОСОБА_3 не дивлячись на відсутність своєї вини в дорожньо-транспортній пригоді, підтримував зв`язок з ОСОБА_9 та на прохання останньої допомагав фінансово. Розмір фінансової допомоги склав 30 000,00 гри, про що свідчить квитанція до платіжної інструкції Р24А05201 від 06 грудня 2024 року про перерахування грошових коштів.

ОСОБА_9 розуміючи обставини ДТП, свідомо написала заяву на ім`я слідчого, що будь яких матеріальних чи моральних претензій до ОСОБА_3 не має і мати не буде.

Колишній чоловік ОСОБА_1 (позивач в даній справі) або інші родичі загиблої ОСОБА_4 не цікавились ні обставинами дорожньо-транспортної пригоди ні перебігом кримінального провадження. На зв`язок з ОСОБА_3 не виходили. Про їх існування Відповідачу стало відомо лише при отриманні позовної заяви яка розглядається у даній справі.

Стосовно заявленого Позивачем розміру моральної шкоди зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтримується Позивачем в позовній заяві, дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_4 , з порушенням вимог п.п. 4.7., 4.14 а) ПДР України.

Беручи до уваги той факт, що Відповідач не винний в дорожньо-транспортній пригоді, самостійно відновлював свій транспортний засіб власними зусиллями, зазнав глибоких моральних страждань внаслідок події що сталася, при цьому щоденно виконуючи свої обов`язки в лавах ЗС України, допомагав фінансово рідним, які визнані в кримінальному провадженню потерпілими, вважаємо розмір морального відшкодування безпідставним та таким що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, на думку Відповідача, Позивачем навмисно замовчені дійсні відносини між ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_7 , яка згідно встановлених судом у справі 571/303/18 обставин не приймала участі у утриманні, вихованні, спілкуванні, дозвіллі та розвитку особистості дитини, вела бродяжницький та аморальний спосіб життя, проживала окремо від дитини, а вихованням займався батько.

Крім цього, рішення Рокитпівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року у справі № 571/303/18 встановлено, що матір`ю ОСОБА_7 називає нову співмешканку батька ОСОБА_1 , з якою в них також вже є спільна дитина, яка разом з батьком і піклується в даний час про ОСОБА_7 .

Позивач не наводить жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, сума позовних вимог які Позивач просить стягнути в якості моральної шкоди не грунтується на глибині душевних страждань і є надуманою.

Враховуючи викладене, вважаємо позивні вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилаючись на правові позиції Верховного суду, норми ЦПК України, просить в задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача відмовити у повному обсязі та відмовити Позивачу у витратах на професійну правничу допомогу.

До відзиву на позовну заяву відповідач, крім іншого, долучив заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Посилаючись на норми статтей 137,141 ЦПК України відповідач повідомив про наявність у нього судових витрат, серед яких є витрати на правничу допомог, які сторона має понести у зв`язку із розглядом даної справи та докази яких буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

20 серпня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив у якому зазначено, що доводи, викладені Відповідачем, вважає необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності.

Відповідач у відзиві наголошує на тому, що кримінальне провадження щодо нього було закрито через відсутність у його діях складу злочину, а причиною ДТП стали дії самої потерпілої.

Сторона позивача не заперечує, що постановою слідчого кримінальне провадження було закрито. Проте, закриття кримінального провадження не звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Позовна вимога позивача ґрунтується на положеннях статті 1187 Цивільного кодексу України, яка встановлює безвинну відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність виникає незалежно від наявності вини водія. Єдиними винятками є непереборна сила або умисел потерпілого, яких у даній справі не було.

Факт грубої необережності з боку потерпілої (перетин дороги у невстановленому місці в стані алкогольного сп`яніння) був врахований Позивачем ще при поданні позову. Саме тому розмір моральної шкоди був визначений у сумі 300 000,00 грн як мінімально необхідний, з урахуванням цих обставин.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України, груба необережність потерпілого є підставою для зменшення розміру відшкодування, а не для повної відмови у ньому.

Крім того, відповідач наводить як ключовий аргумент той факт, що загибла ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав щодо сина ОСОБА_7 рішенням суду у 2018 році.

Дійсно, такий судовий акт мав місце. Проте, цей факт не позбавляє дитину права на відшкодування моральної шкоди. Позбавлення батьківських прав є юридичним актом, який не розриває біологічного та кровного зв`язку. ОСОБА_4 назавжди залишиться біологічною матір`ю для свого сина, що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Смерть матері завдала дитині глибоких душевних страждань. Це не просто втрата людини, з якою він не проживав; це втрата будь-якої надії на можливе примирення в майбутньому, на відновлення стосунків, на отримання відповідей на важливі для дитини питання. Це усвідомлення того, що його мати загинула трагічно, що є важкою психологічною травмою.

Норми Цивільного кодексу України (ст. 1168) надають право на відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи її дітям, не ставлячи це право в залежність від наявності чи відсутності у загиблої батьківських прав.

Спроба Відповідача використати складні сімейні обставини для повного уникнення відповідальності є маніпулятивною та суперечить принципам гуманності та справедливості.

Відповідач стверджує, що надав матеріальну допомогу в розмірі 30 000,00 гривень тітці загиблої, ОСОБА_9 , яка в свою чергу написала заяву про відсутність претензій. Ці доводи не мають відношення до предмету позову з тих причин, що отримувачем коштів була ОСОБА_9 , яка була визнана потерпілою у кримінальному провадженні та займалася організацією поховання. Ці кошти не були виплачені законному представнику малолітнього сина загиблої і не були призначені як відшкодування моральної шкоди саме дитині. Заява,що написана ОСОБА_11 , виражає її особисту позицію і не має жодної юридичної сили щодо прав та інтересів малолітнього ОСОБА_12 . Дитина є самостійним суб`єктом права, і від її імені діє її законний представник - батько.

Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що заявлений до стягнення з Відповідача залишок моральної шкоди у розмірі 204000,00 грн є обґрунтованим, розумним та справедливим. Ця сума є лише частковою компенсацією за біль, душевні страждання та непоправну втрату, якої зазнав малолітній ОСОБА_7 , втративши назавжди свою матір.

Посилаючись на викладене, просив доводи та аргументи, викладені у відзиві відповідача, визнати необґрунтованими та відхилити. Позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено судовий розгляд справи по суту на 11 годину 10 листопада 2025 року, про що повідомлено сторін у справі.

Позивач ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не прибуло, хоч про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавали.

Згідно клопотання, поданого 23.06.2025 одночасно з позовною заявою, та відповіді на відзив представник позивача-адвокат Лабик Р.Р. просив провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача-адвокат Голяр І.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві та наголосив, що позивачем не наведено жодного доказу в підтвердження того, що малолітній дитині було заподіяно моральної шкоди. Вважає, що даний позов є завідомо надуманий та спрямований на безпідставне збагачення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 18 жовтня 2024 року приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Dodge Journey», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині проспекту Броварського зі сторони станції метро «Дарниця» в напрямку станції метро «Чернігівська» в місті Києві, поблизу АЗС «Amic», яка розташована в місті Києві по проспекту Броварському, 18, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалась через проїзну частину у невстановленому для цього місці. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «КМКЛШМД», де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.10.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у м.Київ (а.с.37).

19 жовтня 2024 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001195, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст.286 КК України (а.с.21).

Відповідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у м.Києві старшого лейтенанта Матющенка П.В. від 30 грудня 2024 року, кримінальне провадження №0001195 від 19.10.2024 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого закрито за відсутності у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно постанови, дослідивши всі зібрані докази в ході розслідування кримінального провадження, орган досудового розслідування дійшов до висновку, що в причинному зв`язку скоєння даної пригоди знаходиться порушення Правил дорожнього руху України зі сторони пішоходу ОСОБА_4 , які виразилися в тому, що остання перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перетинала проїзну частину дороги у невстановленому місці, вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, тобто порушила п.п.4.7, 4.14 а) ПДР України. Підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.286 КК України водія ОСОБА_3 , в матеріалах кримінального провадження відсутні (а.с.28-36).

Відомостей того, що дана постанова оскаржувалась матеріали справи не містять.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Dodge Journey», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант».

22 травня 2025 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 96000,00 гривень на банківські реквізити позивача, що підтверджується твердженнями позивача у позовній заяві.

Разом з тим, розмір заподіяної моральної шкоди оцінено позивачем в сумі 300 000,00 гривень, у зв`язку з чим, подано позов до відповідача про стягнення різниці між заподіяною та ввідшкодованою сумою (300 000,00 96 000,00=204 0000,00).

Слід зазначити, що спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до частини 2 та 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК україни, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно інформації від 19.11.2024, ОСОБА_1 повідомив, що на момент смерті ОСОБА_4 до кола першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого входили дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.38).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Глинне, Рокитнівського району Рівненської області, його батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.39).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/002161587 від 13.03.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-43).

У позовній заяві позивачем зазначено, що шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано у 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, зазначена обставина визнається судом достовірною та такою, що не підлягає доказуванню.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц суд вказав, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166,1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 18 жовтня 2024 року за участі відповідача ОСОБА_3 , внаслідок якої ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_6 померла, мала місце з вини загиблої ОСОБА_4 , яка грубо порушила Правила дорожнього руху, при цьому перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали справи містять належні докази у підтвердження того, що керований ОСОБА_3 автомобіль «Dodge Journey», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить останньому.

Також, наявні відомості у підтвердження того, що загибла ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 .

Суд вважає, що внаслідок смерті матері ОСОБА_4 малолітній син ОСОБА_2 міг зазнати душевних страждань у зв`язку зі смертю матері.

Поряд з цим, встановлено, що відповідно до рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2018 року у справі №571/303/18, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстровану в АДРЕСА_1 , жительку АДРЕСА_2 , позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 15 січня 2019 року (а.с.97-100,142-143).

Зі змісту указаного судового рішення встановлено, що задовго до ухвалення рішення мати ОСОБА_4 не приймала участі у утриманні та вихованні дитини, вела бродяжницький та аморальний спосіб життя, проживала окремо від сина, а останній перебував на повному утриманні батька ОСОБА_1 , який одружився вдруге, а батькову дружину син називає мамою.

Відомостей у підтвердження того, що після позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , мати мала будь який зв`язок з сином, відвідувала його, приймала участь у його утриманні та/або вихованні, матеріали справи не містять.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що сімейні зв`язки матері та дитини були міцними, мати відігравала важливу роль у його житті, забезпечуючи емоційну підтримку, беручи участь у його вихованні, розвитку та дозвіллі. Втрата матері є величезним ударом для психіки сина.

При цьому, належних доказів у підтвердження цих обставин, до позовної заяви не додано.

Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Разом з тим, суд звертає увагу, що діючи в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду завдану смертю матері малолітнього сина.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі №607/14378/21 провадження № 61-5246св22 суд вказав:

Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього.

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Слід зазначити, що ані позивач, ані його представник в судове засідання не з`явилися, оскільки згідно клопотань просили справу розглядати за їх відсутності.

Після відкриття провадження у справі та до завершення її розгляду позивач не змінив своїх позовних вимог та, діючи в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , не просив стягнути заподіяну моральну шкоду на користь сина.

За приписами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 13 ЦПК України, с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами ст.ст. 76,81, ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого в розмірі 204 000,00 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 20.11.2025.

Суддя А.Ф.Комзюк