У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Немирівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Дажура Наталія Юріївна, на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою в якій, з урахуванням заяви про зміну вимог скарги, просив: визнати протиправною бездіяльність Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не здійснення перерахунку заборгованості за період з грудня 2022 року по серпень 2024 року за аліментами на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2022 року до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконавчому провадженні № 75557937; зобов`язати Немирівський відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості за період з грудня 2022 року по серпень 2024 року за аліментами на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2022 року до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконавчому провадженні № 75557937, з урахуванням добровільних оплат.

Мотивуючи скаргу, заявник зазначає, що у старшого державного виконавця Немирівського районного відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дажури Н. Ю. на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 75557937 від 24 липня 2024 року з примусового виконання виконавчого листа № 760/18940/22, виданого 04 липня 2024 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 грудня 2022 року і до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У межах вказаного виконавчого провадження йому був наданий розрахунок заборгованості за аліментами, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на вересень 2024 року становить 219 843,98 грн.

Заявник не погоджується з вищевказаним розрахунком та вважає його помилковим, оскільки виконавче провадження було відкрито після рішення суду в липні 2024 року, однак з моменту подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду, ним регулярно здійснювалася сплата аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, шляхом перерахування коштів на особисту карту стягувача, що не були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку. При цьому, стягувач не заперечує регулярного отримання грошових переказів від боржника у період з моменту першого судового засідання до сьогодні, однак зазначила державному виконавцю, що такі перекази не є аліментами, у зв`язку з чим, вони не були враховані державним виконавцем.

Враховуючи вищевикладене, представником скаржника було подано до державного виконавця звернення щодо перерахунку заборгованості з урахуванням вже сплачених боржником платежів. 28 жовтня 2024 року державним виконавцем було повідомлено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів з моменту їх призначення та державним виконавцем було враховано усі квитанції, які надав боржник і де у призначенні платежу зазначено аліменти, інші квитанції державний виконавець не може зарахувати як аліменти через відсутність зазначення призначення платежу аліменти.

З огляду на викладене, державний виконавець визнає, що боржник регулярно з моменту призначення аліментів вносив платежі на картковий рахунок стягувача, однак не врахував усіх здійснених платежів, а скаржник наполягає на тому, що всі платежі, які здійснювались ним на користь стягувача є платежами зі сплати аліментів, відповідно, розрахунок заборгованості проведений неправильно, тому звернувся до суду з указаною скаргою та просив її задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено до судового розгляду, а також витребувано у старшого держаного виконавця Немирівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Дажури Н. Ю. належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 75557937 щодо примусового виконання виконавчого листа № 760/18940/22, виданого 04 липня 2024 року Солом`янським районним судом міста Києва.

06 січня 2025 року до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 75557937.

Представник скаржника адвокат Старча А. В. у судовому засіданні підтримав скаргу у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ній. Додатково зазначив, що відповідно до платіжних інструкцій сума добровільної сплати ОСОБА_1 грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 за період з 15 грудня 2022 року по 01 вересня 2023 року становить 122 900 грн. При цьому, у матеріалах виконавчого провадження № 75557937 відсутні будь-які вимоги виконавця направлені стягувачу щодо отримання інформації про підтвердження або спростування отримання грошових коштів, а також відсутні будь-які повідомлення та заяви від стягувача про отримання грошових коштів від боржника. Такі дії стягувача є недобросовісними та такими, що свідчать про намагання останньої отримати аліменти у подвійному розмірі. Разом з тим, невчинення вищевказаних дій державним виконавцем свідчить про те, що нею не було вжито усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з метою правильного визначення розміру заборгованості.

Крім того, уточнив, що при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем не було враховано добровільне виконання боржником обов`язку утримання дитини, а саме: платіжну інструкцію від 19 грудня 2022 року на суму 10 000 грн, платіжну інструкцію від 10 січня 2023 року на суму 10 050 грн, платіжну інструкцію від 16 лютого 2023 року на суму 10 000 грн, платіжну інструкцію від 16 березня 2023 року на суму 10 000 грн, платіжну інструкцію від 19 квітня 2023 року на суму 5 000 грн, платіжну інструкцію від 24 квітня 2023 року на суму 7 350 грн, платіжну інструкцію від 11 травня 2023 року на суму 7 500 грн, платіжну інструкцію від 18 травня 2023 року на суму 5 000 грн, платіжну інструкцію від 20 червня 2023 року на суму 10 000 грн, платіжну інструкцію від 22 липня 2023 року на суму 10 000 грн, платіжну інструкцію від 18 серпня 2023 року на суму 5 500 грн, платіжну інструкцію від 09 вересня 2023 року на суму 12 000 грн, платіжну інструкцію від 15 жовтня 2023 року на суму 5 500 грн, платіжну інструкцію від 17 листопада 2023 року на суму 15 000 грн.

З урахування вищевикладеного, просив скаргу задовольнити.

Представник заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 адвокат Кащук М. С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що надані скаржником квитанції не підтверджують оплату ним саме аліментів, оскільки не містять у призначенні платежів відомостей про те, що ці кошти перераховувалися з метою оплати аліментів. Зазначив, що ОСОБА_2 не заперечує отримання коштів, однак вона зазначає, що вони не були аліментами та вона визначала їх як особисті кошти. Крім того, зауважив, що наведена представником скаржника судова практика не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа старший державний виконавець Немирівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Дажура Наталія Юріївна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність державного виконавця.

Вислухавши, представника скаржника, представника заінтересованої особи (стягувача), дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд установив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 грудня 2022 року і до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вищевказаного рішення суду 04 липня 2024 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист, на підставі якого, за заявою стягувача, 17 липня 2024 року старшим державним виконавцем Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дажурою Н. Ю. було відкрито виконавче провадження № 75557937.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, здійсненому старшим державним виконавцем, у ОСОБА_1 станом на 01 вересня 20234 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 211 597,98 грн.

08 жовтня 2024 року представником боржника було подано до Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, в якій просив врахувати здійснені боржником добровільно платежі щодо сплати аліментів, надавши відповідні квитанції.

28 жовтня 2024 року старшим державним виконавцем Дажурою Н. Ю. листом за № 14966 було повідомлено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів з моменту їх призначення та державним виконавцем було враховано усі квитанції, які надав боржник і де у призначенні платежу зазначено аліменти, інші квитанції державний виконавець не може зарахувати як аліменти через відсутність зазначення призначення платежу аліменти. Тому, по даному виконавчому провадженню у боржника виник борг зі сплати аліментів у розмірі 211 597,98 грн.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Представник боржника у скарзі посилався на те, що в розрахунок державного виконавця щодо заборгованості за аліментами не враховано грошові кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з грудня 2022 року по грудень 2023 року.

Протягом цього періоду заявник сплачував аліменти на утримання сина шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківський рахунок.

Квитанції на підтвердження сплати аліментів представником були передані державному виконавцю та надані до суду.

Заперечуючи проти зарахування цих коштів як аліментів, представник стягувача та державний виконавець вказали, що долучені квитанції не містять призначення платежу, що унеможливлює їх віднесення до аліментів, а представник стягувача також зауважив, що його довірителька наполягає на тому, що зазначені кошти мають інше цільове призначення.

Проте, у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, в ході судового розгляду судом не встановлено наявності будь-яких інших зобов`язань між стягувачем та боржником, а ніж зобов`язань зі сплати аліментів. Між батьками дитини відсутні угоди щодо порядку сплати грошових коштів на утримання їхнього сина.

Посилання стягувача на те, що сплачені боржником кошти мають інше цільове призначення та є її особистими коштами, оцінюються судом критично, оскільки боржник не визнає вказані платежі як такі, що сплачувались ним дружині для її особистого використання та вважав, що сплачує саме аліменти на утримання сина. Будь-які докази, що сплачені боржником кошти на рахунок стягувача не є аліментами та мають інше цільове призначення в матеріалах справи відсутні. Крім того, представник стягувача у судовому засіданні не заперечував того, що його довірителька підтверджує факт отримання коштів від боржника.

Також, суд враховує, що разом із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач подала довідку про наявність рахунку від 10 липня 2024 року, на який повинні зараховуватись аліменти. З цієї довідки вбачається, що нею було визначено рахунок № НОМЕР_1 . З поданих боржником платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що платежі здійснювались ним протягом серпня 2022 року - листопада 2022 року на картку стягувача № НОМЕР_2 , належність якої останній не заперечувалась її представником у ході судового розгляду, навпаки, було підтверджено, що вона належала стягувачу. З платіжних інструкцій за період з грудня 2022 року по листопад 2023 року встановлено, що боржник перераховував кошти на картку № НОМЕР_1 , тобто на ту картку, що була визначена стягувачем як засіб для зарахування платежів по аліментам при зверненні із заявою про відкриття виконавчого провадження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти» за період з грудня 2022 року по листопад 2023 року, надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості Голоти О. В. за аліментами, з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості боржника за аліментами, без врахування поданих ним квитанцій за період з грудня 2022 року по листопада 2023 року, як доказів добровільного виконання ним рішення суду, є неправомірним, тому скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статями 12, 13, 76-81, 260, 268, 263-264, 353-354, 447-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дажури Наталії Юріївни щодо нездійснення перерахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 75557937 за період з грудня 2022 року по серпень 2024 року.

Зобов`язати старшого державного виконавця Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дажуру Наталію Юріївну або іншу уповноважену особу Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в провадженні якої перебуває виконавче провадження № 75557937, здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 за аліментами у виконавчому провадженні № 75557937 з урахуванням квитанцій поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 за період з грудня 2022 року по серпень 2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л. М. Ішуніна