ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

25 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільнені матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 року, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

Встановив:

05 вересня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки у сумі 43707, 60 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що позивачка працювала у Фастівському моторвагонному депо філії «Приміська пасажирська компанія», що є підрозділом АТ «Українська залізниця» та була звільнена 06 червня 2025 року.

При звільнені позивачці не була виплаченою матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 43 707,60 гривень, виплата якої передбачена у пункті 3.19 колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації моторвагонного депо Фастів-1 за 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2022 роки.

З урахуванням невиплати зазначених вище сум, позивачка вважає, що має право на стягнення і середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до приписів статті 117 КЗпП України.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а. с. 30, 30, зворот)

11 вересня 2025 року представником відповідача Пархоменко Олександром Володимировичем з використанням системи «Електронний суд» був поданим відзив на позовну заяву.

За змістом відзиву на позовну заяву стверджується про відсутність підстав для задоволення позову, так як на період дії воєнного стану та у зв`язку із складною ситуацією в АТ «Укрзалізниця», рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року № ц-54/31) здійснення відповідних виплат було зупиненим.

Правомірність відповідного рішення про зупинення виплат підтверджується приписами Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Що стосується виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік, то часткова виплата зазначених сум була проведена позивачці у розмірі, визначеному згідно із рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року (протокол № Ц-82/39 ком.т.).

Отже, згідно тверджень представника відповідача, виплата зазначених вище сум була правомірно зупинена і, відповідно, відсутні підстави для застосування статті 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що існують підстави для стягнення не виплачених коштів у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказав, що зазначені виплати передбачені умовами колективного договору, а Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було скасовано в судовому порядку.

Позивачка після звільнення також зверталась із заявою про здійснення виплат на оздоровлення, у виплаті цих коштів було відмовлено.

Представник позивачки уточнив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу визначений на підставі даних про середньоденну заробітну плату. Інформація про середньоденну заробітку плату позивачки зазначена у довідці відповідача.

Додатково представник позивачки зазначив, що в 2024 році було виплачено лише 30 % від суми необхідної виплати на оздоровлення. Підставою для часткової виплати є Рішення Правління АТ «Укрзалізниця» від 28 червня 2024 року № Ц-72/369-2024. Зі слів представника позивачки, на разі це рішення оскаржується в Печерському районному суді міста Києва, справа № 757/44171/24 рішення по суті спору ще не винесено, у справі на разі закрито підготовче провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та стверджував, що підстави для зупинення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення та часткової виплати такої допомоги за 2024 рік передбачені відповідними рішеннями правління АТ «Укрзалізниця».

Представнику позивача невідома інформація щодо повного чи часткового скасування в судовому порядку Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року.

Представник відповідача наполягає на тому, що зупинення передбачених колективним договором виплат на оздоровлення відповідає приписам Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Також представником відповідача були висловлені заперечення щодо можливості застосування приписів статті 117 КЗпП України до спірних правовідносин з огляду на відсутність в діях відповідача, як роботодавця, складу правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши заяви по суті спору та письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення.

У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 25 листопада 2025 року до 16 години 10 хвилин.

За наслідками дослідження матеріалів справи судом встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у виробничому структурному підрозділі Моторвагонне депо «Фастів-1» Філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» на посаді робітника виробничих лазень та з 06 червня 2025 року звільнена з посади згідно статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Зазначена обставина підтверджується копією наказу (розпорядження) № 304/ос від 27 травня 2025 року про припинення трудового договору (контракту) (а. с. 12).

Зміст зазначеного наказу свідчить, що при звільненні позивачці не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022, 2023 роки у розмірі 6 прожиткових мінімумів за кожен із років. Зазначено, що виплати будуть здійснені після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».

До позовної заяви долучено копію повідомлення про нараховані та виплачені працівнику суми при звільненні. Зміст цього документу підтверджує, що позивачці не виплачувалась допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки та не виплачена частина матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік (а. с. 13).

До позовної заяви долучена довідка роботодавця про середньоденну заробітну плату позивачки, яка становить 310 гривень 85 копійок (а. с. 14).

Сторонами спору не заперечується правильність визначення розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 .

До матеріалів справи долучена копія колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом первинної профспілкової організації моторвагонного депо Фастів-1 на 2001-2005 роки, дія якого пролонгована і на час існування спірних правовідносин (а. с. 16-25).

Згідно з пунктом 3.19 колективного договору, працівникам філії, які безпосередньо попрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз на рік у календарному році матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Пунктом 1. 1.4 Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 Ком.т, зупинені інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Копія витягу з рішення долучена до відзиву на позовну заяву (а. с. 54-55).

Згідно із пунктом 1.2 Рішення правління АТ «Укрзалізниці» від 28 червня 2024 року № Ц-72/369-2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року), вирішено здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками 30 % місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювати згідно із наказами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безпосередньо пропрацювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців, при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки. Копія рішення долучена до матеріалів справи (а. с. 49-51).

Позивачка стверджує, що зверталась із заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення і отримала таку допомогу за 2024 рік у обмеженому розмірі, визначеному згідно із 1.2 Рішення правління АТ «Укрзалізниці» від 28 червня 2024 року № Ц-72/369-2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року).

Також, вже після звільнення позивачка зверталась з листом від 12 червня 2025 року про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, листом Виробничого структурного підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 від 16 червня 2025 року проінформовано позивачку про відсутність підстав для здійснення відповідних виплат (а. с. 10-11).

Представник відповідача не заперечує право позивачки на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, однак стверджує, що виплата такої допомоги зупинена у передбаченому законом порядку на підставі наведених вище Рішень Правління АТ «Укрзалізниця».

Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.

Так, згідно приписів частини 1 статті 11 КЗпП України, колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю.

Згідно приписів статті 13 КЗпП України, зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Згідно приписів статті 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.

Згідно статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно частини 1 статті 5 цього закону, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно абзацу 4 частини 2 статті 7 цього закону, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Згідно частини 1 статті 9 цього закону, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно приписів частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно приписів статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Зазначений закон набув чинності 24 березня 2022 року.

Воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, неодноразово був продовженим та діє станом на дату подання позовної заяви і її розгляду в суді.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно приписів статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року становить 2481 гривня.

Згідно приписів статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року становить 2684 гривні.

Згідно приписів статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року становить 3 028 гривні.

Згідно приписів пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого ПКМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, суд бере до уваги, що колективним договором, чинним на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівникам філії, які безпосередньо попрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз на рік у календарному році матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Зазначені положення колективного договору є обов`язковими до виконання.

Представники відповідача не заперечують право позивачки на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 року, проте стверджують, що зазначені виплати були зупинені рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року вирішено проводити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік у обмеженому розмірі.

Суд не погоджується із можливістю зупинення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки згідно із Рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, так як зазначене рішення було прийнятим 14 березня 2022 року, до дати набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану», яким урегульовано питання можливості зупинення окремих положень колективного договору на період дії воєнного стану і який набрав чинності 24 березня 2022 року.

Правова позиція щодо неможливості зупинення витрат матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» на підставі Рішення Правління від 14 березня 2022 року № ц-54/31, як такого, що прийнято до набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану», висловлена в Постановах Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року по справі К 751/11466/23, Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року по справі № 389/4274/23, Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року по справі № 754/4290/24.

Крім того, суд враховує, що згідно з Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі № 211/7338/23, визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 Ком.т в частині зупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін Постановою Верховного суду від 05 лютого 2025 року по справі № 211/7338/23.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті допомоги на оздоровлення позивачці у розмірі, визначеному пунктом 3.19 колективного договору.

Враховуючи розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 року і 1 січня 2023 року, розмір матеріальної допомоги для позивачки на 2022 рік і 2023 рік становить:

За 2022 рік 14 886 гривень (2 481 гривня х 6);

За 2023 рік 16 104 гривні (2 684 гривні х 6).

Разом із тим, суд зазначає, що в силу приписів статті 13 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог.

Як слідує з тексту позовної заяви, позивачка просить також стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 12 717 гривень (з урахуванням часткової виплати на підставі 1.2 Рішення правління АТ «Укрзалізниці» від 28 червня 2024 року № Ц-72/369-2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року).

Пунктом 1.1 цього рішення зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зазначене рішення правління прийнято в період дії статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану».

Зазначене рішення позивачкою не оскаржено, позивачкою та її представником не надано доказів того, що станом на дату розгляду цієї справи в суді вказане вище рішення правління АТ «Укрзалізниця» скасовано судом за позовом інших осіб і таке рішення суду набрало законної сили.

Тому, до вирішення питання скасування пункту 1.1 Рішення правління АТ «Укрзалізниці» від 28 червня 2024 року № Ц-72/369-2024 (витяг з протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року), заявлення позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік є передчасним.

Отже, станом на дату розгляду цієї справи в суді відсутні підстави для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 не виплаченої допомоги на оздоровлення за 2024 рік, що не позбавляє позивачку в подальшому заявити відповідні вимоги у випадку, якщо зазначене вище рішення правління АТ «Укрзалізниця» буде скасованим.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стяганню грошові кошти у сумі 30 990 гривень (16 104 гривні + 14 886 гривень), як не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.

Далі, в силу приписів статті 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Оскільки позивачка була звільнена з роботи 06 червня 2025 року, то в силу приписів частини 1 статті 116 КЗпП, частини 1 статті 253 ЦК України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починає нараховуватись з 07 червня 2025 року, нарахування здійснюється в межах 6 місяців до дати ухвалення судового рішення, 25 листопада 2025 року.

Середній заробіток нараховується, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати позивачки 310,85 гривень.

Загальний розмір нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 53 466,20 гривень (310,85 гривень х 172 дні).

Разом із тим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складний фінансовий стан відповідача, що обумовлений значними витратами на відновлення інфраструктури після обстрілів збройними силами країни-агресора та втрати виробничих приміщень і рухомого складу внаслідок часткової окупації території України (ці обставини є загальновідомими в силу частини 3 статті 82 ЦПК України), співмірність розміру не виплачених під час звільнення позивачки сум, порівняно із розміром нарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені до 30 990 гривень, що відповідає розміру не виплаченої позивачці допомоги на оздоровлення за 2022 і 2023 роки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні, суд враховує правову позицію, висловлену в Постанові ВП ВС від 08 жовтня 2025 року по справі № 489/6074/23.

Отже, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 61 980 гривень (30 990 гривень + 30 990 гривень).

З урахування того, що в силу приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1 211,20 гривні.

Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 116, 117 КЗпП України, статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану», статті 4, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30 990 гривень не виплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30 990 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь державного бюджету 1 211,20 гривні, як судовий збір, що мав бути сплачений за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5.

Суддя Самуха В.О.