БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №522/4731/25-Е
Провадження №2/497/810/25
25.11.2025 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кодінцевої С.В.
за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) -
30.04.2025 за підсудністю з Приморського районного суду міста Одеса надійшла справа за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), відповідно до якої вбачається, що представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 244,11 гривень та суму судових витрат у розмірі 3028.00 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, 27.07.2023 року в місті Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів:
-автомобіля марки AUDI 100 н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (надалі - Відповідач);
-автомобіля марки VOLKSWAGEN н.з. НОМЕР_2 (надалі - автомобіль Потерпілої особи) під керуванням ОСОБА_2 (надалі - Потерпіла особа).
Відносно водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль Потерпілої особи отримав пошкодження.
Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та з заявою про виплату страхового відшкодування.
МТСБУ здійснило регламентну виплату на рахунок Потерпілої особи в розмірі 17 797,11 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 978914 від 11.12.2023 року.
Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на виплату потерпілому страхового відшкодування та витрати на встановлення розміру збитку по справі складають в сумі 19 244,11 грн.
Позивач в особі представника намагалися вирішити даний спір з Відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення з листами по даному випадку та щодо сплати боргу (09.08.2023, 11.12.2023, 05.12.2024).
Однак звернення позивача залишились без задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ
Зазначене стало підставою звернення до суду.
Ухвалою суду від 30.04.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 11:00 годину 02.06.2025 року (а.с.46), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.47).
В підготовче судове засідання 02.06.2025 року:
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.47 зворотна сторінка), до суду - не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення по справі не заперечував (а.с.55-56);
- відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за обома наявними у справі адресами: АДРЕСА_1 (адреса реєстрації) та АДРЕСА_2 (адреса фактичного місця проживання).
Поштовий лист за адресою фактично проживання повернувся до суду без вручення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.44-51).
Поштовий лист за адресою постійного місця реєстрації отриманий відповідачем особисто (а.с.54).
Відповідач не надсилав до суду жодних заяв, клопотань, відзиву на спростування доводів позивача.
Ухвалою суду від 02.06.2025 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 14:00 годину 01.07.2025 року (а.с.58), про що було повідомлено сторін по справі (а.с.59).
19.06.2025 до суду через «Електронний суд» надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача адвоката Арабаджи Ірини Михайлівни з проханням надати доступ до електронної справи (а.с.62-68).
В судове зсідання 02.06.2025 року.
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.60) - не з`явився, раніше 29.05.2025 року надсилав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.55);
- відповідач не прибув, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.61);
- представник відповідача до суду не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про відкладення судового розгляду (а.с.72-75).
Протокольно ухвалою суду від 01.07.2025 клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Арабаджи Ірини Михайлівни задоволено та відкладено судове засідання на 11:00 години 11.09.2025 року, також надана можливість відповідачу та його представнику підготувати відзив протягом 15 днів та надіслати його позивачу та суду (а.с.78). Повідомлено сторін по справі (а.с.79-80).
В судове засіданні 11.09.2025 року
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.80) - не з`явився, раніше 29.05.2025 року надсилав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.55);
- відповідач не прибув, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.81);
- представник відповідача до суду не з`явилася, надіслала вдруге на адресу суду заяву про відкладення судового розгляду (а.с.82-87).
Протокольно ухвалою суду від 11.09.2025 клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Арабаджи Ірини Михайлівни задоволено та відкладено судове засідання на 09:00 години 16.10.2025 року (а.с.90), про що повідомлено сторін по справі (а.с.91).
В судове засідання 16.10.2025 року:
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.92) - не з`явився, раніше 29.05.2025 року надсилав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.55);
- відповідач не прибув, в котре повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.93);
- представник відповідача до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, будь-яких зав, клопотань не надсилала.
Протокольно ухвалою суду від 16.10.2025 відкладено судове засідання на 14:00 годину 25.11.2025 року (а.с.96), про що повідомлено належним чином сторони по справі (а.с.97).
В судове засіданні 25.11.2025 року
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.98) - не з`явився, раніше 29.05.2025 року надсилав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.55);
- відповідач не прибув, вкотре повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.99);
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач та його представник по справі повідомлені належним чином про час та місце розгляду даної справи.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.55).
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, 27.07.2023 року в місті Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів:
-автомобіля марки AUDI 100 н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (надалі - Відповідач);
-автомобіля марки VOLKSWAGEN н.з. НОМЕР_2 (надалі - автомобіль Потерпілої особи) під керуванням ОСОБА_2 (надалі - Потерпіла особа), що вбачається з відповіді НПУ (а.с.5-6).
Відносно ОСОБА_1 , 28.12.1997 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №506473 за ст.124 КУпАП (а.с.8, 7).
А відтак, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 850.00 гривень (а.с.9).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки VOLKSWAGEN н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с.11).
29.07.2023 року потерпіла особа ОСОБА_2 (а.с.12) звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27.07.2023 року по вулиці Разумовського, 60, м. Одеса за участю транспортного засобу AUDI 100 н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.10).
Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілої особи ОСОБА_2 отримав пошкодження.
Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулась саме до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.14).
Згідно звіту № 18-08/ ТОВ «Авто Одекс» про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN ID 6, н.з. НОМЕР_2 вбачається, що надійшла заява від МТСБУ про проведення авто-товарознавчого дослідження з оцінки вартості відновлювального ремонту VOLKSWAGEN н.з. НОМЕР_2 , та на підставі якого було встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля VOLKSWAGEN н.з. НОМЕР_2 , яка на дату оцінки становить 19 847,99 гривень (а.с17-22).
За виконання експертного дослідження по встановленню розміру відшкодування потерпілій особі, на підставі рахунка №207 від 04.12.2023 року (а.с.24_) та Акту виконаних робіт згідно доручення МТСБУ (а.с.24 зворотна сторін), МТСБУ сплатило ТОВ «Авто Одекс» за роботу аваркома (експерта) 1447,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №978750 від 06.12.2023 року (а.с.25).
Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на виплату потерпілому страхового відшкодування та витрати на встановлення розміру збитку по справі складають в сумі 19 244,11 гривень.
В порядку досудового врегулювання спору МТСБУ неодноразово: 09.08.2023, 11.12.2023, 05.12.2024 надсилало на адресу відповідача ОСОБА_1 листи по даному випадку та щодо необхідності сплати боргу (а.с.30-33).
Однак звернення позивача залишились без задоволення, в добровільному порядку витрати відповідачем не компенсовані МТСБУ.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.).
Так, положеннями частини 1статті 22ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.
Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб -транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України..
Так, відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто, сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок страхового відшкодування, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі затрати не були понесені потерпілим в результаті ДТП.
Відтак вимоги Позивача про відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних з регламентною виплатою є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028.00 грн.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України суд -
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- 19 244,11 гривень (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок чотири гривні 11 копійок) суму страхового відшкодування в порядку регресу,
- 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень) суму сплаченого судового збору.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про сторін:
Відповідач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_7
Представник відповідача ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_8 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3
Суддя С.В. Кодінцева