СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18833/25

пр. № 2/759/8226/25

12 листопада 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, Михайла, 9-А оф. 204) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості, що виникла на підставі Договору позики №75867316 від 04.07.2021 року, укладеного між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Позивач стверджує, що 04.07.2021 року відповідачу було надано 4 100,00 грн на 30 днів зі сплатою 1.99 % на день. Договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Надалі, право вимоги за цим договором перейшло до позивача на підставі послідовних Договорів факторингу (від 21.12.2021 р. та від 31.03.2023 р.).

Через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, його заборгованість становить 11 932,63 грн, яка складається з 4 100,00 грн (основний борг) та 7 832,63 грн (відсотки).

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути суму заборгованості, а також судові витрати (судовий збір 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 3 500,00 грн.).

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив у якому просив відмовити у позові повністю, посилаючись на закінчення загального строку позовної давності (3 роки) за зобов`язанням, яке мало бути виконане 04.08.2021 р. Неправомірність нарахування відсотків за період, що перевищує 90 днів прострочення, згідно з правилами кредитора та ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування». Недоведеність факту отримання коштів через відсутність банківської виписки.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 04 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник/Відповідач, РНОКПП: НОМЕР_1 ) укладено Договір позики №75867316.

Первісним кредитором надано грошові кошти у розмірі 4 100,00 грн. Строк позики становив 30 днів. Встановлено базову (фіксовану) процентну ставку в розмірі 1.99 % на день. Договір укладений в електронній формі.

Згідно з п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику, нарахування процентів за понадстрокове користування позикою (прострочення) обмежено терміном не більше 90 календарних днів.

Перерахування коштів: 04.07.2021 року Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши суму позики 4 100,00 грн на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 через платіжну установу ТОВ «ФК Фінекспрес», що підтверджується електронною платіжною інструкцією.

Відповідач не виконав зобов`язання щодо повного повернення позики та сплати відсотків у встановлений Договором строк (не пізніше 04.08.2021 р.).

21.12.2021 р. право вимоги перейшло від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (Договір факторингу № 2 112).

31.03.2023 р. право вимоги перейшло від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (Позивач) (Договір факторингу №310323-ФМ).

Позивач є належним кредитором у цьому зобов`язанні.

Розмір заборгованості

Основний борг: 4 100,00 грн.

Заборгованість за відсотками (нараховано Позивачем): 7 832,63 грн.

Загальна сума заборгованості (за позовом): 11 932,63 грн.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.12 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У свою чергу, положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», тому, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст.ст. 205, 207 ЦК України.

Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц.

Судом встановлено, що в порушення умов укладеного кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором в установлений строк не виконав ні первісному, ні новому кредитору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики (тіло кредиту) та за процентами перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», який набув права грошової вимоги за вказаним договором.

Із дослідженого судом Договору позики слідує, що, його сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови її надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідачем не надано суду жодних доказів неотримання ним у позику від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 4 100,00 грн., так і доказів своєчасного та у повному обсязі повернення позики у строки, передбачені цим правочином.

Зважаючи на те, що відповідач не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за Договором, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 4 100,00 грн. в рахунок погашення тіла позики (основного боргу) підлягає задоволенню.

Щодо розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Суд встановив, що згідно з Договором позики №75867316 від 04.07.2021 року, позика в сумі 4 100,00 грн надавалася на строк 30 днів під 1.99% на день, з датою повернення позики 03 серпня 2021 року (04.07.2021 + 30 днів).

Позивач нарахував відсотки в розмірі 7 832,63 грн за період, що значно перевищує 30 днів.

Суду не надано належних та безспірних доказів того, що в даному випадку до Договору було застосовано пролонгацію або автопролонгацію, та що строк кредитування було змінено за згодою обох сторін правочину.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», який передбачав можливість нарахування відсотків за кожний день понадстрокового користування, але не більше 90 календарних днів.

Вказані Правила не підписані Відповідачем ОСОБА_1 (у тому числі у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором), а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами Відповідач ознайомився та погодився, підписуючи Договір позики.

Подібні правові висновки щодо недоведення позивачем факту погодження певних умов у кредитних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду (зокрема, постанова ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають лише проценти, нараховані у межах визначеного договором строку кредитування, тобто протягом 30 днів (з 04.07.2021 року по 03.08.2021 року включно).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з Відповідача підлягають лише проценти, нараховані у межах визначеного договором строку кредитування, тобто протягом 30 днів (з 04.07.2021 року по 03.08.2021 року включно).

Таким чином, вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із Відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором №75867316 від 04.07.2021 року в загальному розмірі 4 589,53 грн, з яких:4 100,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;489,53 грн - сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період дії договору.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України.

Враховуючи, що з 12.03.2020 року по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період введення на території України карантину.

Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, трирічний строк позовної давності продовжувався на час дії карантину та продовжується у період дії воєнного стану, який триває і на даний час.

А тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.

Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною укладено договір про надання правовоїдопомоги №01-11/24. Також, в матеріалах справи міститься додаток №2 до договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року Витяг з акту №9-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року відповідно до якої ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» погодили з адвокатом Ткаченко Ю.О. вартість надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача загальна сума яких 3500,00 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (догорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги складність справи та обсяг виконаних робіт, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 628, 634, 1046, 1054, 1055, 1066 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про платіжні послуги», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, Михайла, 9-А оф. 204) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, р/р НОМЕР_3 в ПУМБ) суму заборгованості за Договором позики №75867316 від 04.07.2021 року у загальному розмірі 4 589 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, р/р НОМЕР_3 в ПУМБ) понесені судові витрати:

судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" (ЄДРПОУ - 43311346, 08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851)

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя Н.О . Петренко