Справа № 727/6441/25
Провадження № 2/727/1808/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Бринзилі Б.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Кошельок» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 08.12.2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» було укладено Договір № -540579 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким Відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.

Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК».

Однак Відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором - не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у Відповідача, за Договором № -540579 від 08.12.2021 р., утворилась заборгованість.

Відповідно до умов кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 6 250,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 20 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 2,2% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 20 днів, становить 9 000,00 грн. (6 250,00 грн. тіло кредиту + 2 750,00 грн.. відсотки за користування позикою за перші 20 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків).

Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № -540579 від 08.12.2021 року.

ОСОБА_1 підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (розділ 7 Паспорту кредиту).

Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8.

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 28.12.2021 року до 27.03.2022 року, за ставкою 2,2% на добу.

На момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі (6 250,00 грн. тіло кредиту + 2 750,00 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 12 375,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою) 21 375,00 грн.

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» , заборгованість за кредитним договором № -540579 від 08.12.2021 року в розмірі 21375 грн. та судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 17 червня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача до суду спрямований відзив, в якому зазначено, що відповідач, ОСОБА_1 , позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Зазначає, що кредитний договір № -540579 від 08.12.2021 року є неукладеним, оскільки відповідач його не підписувала та не вчиняла дій, спрямованих на його укладення.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення договору саме з Відповідачем та отримання нею кредитних коштів.

Позивач стверджує, що договір було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора 6260, надісланого на номер телефону НОМЕР_2 . Проте Позивач не надав суду жодного доказу, виданого незалежною третьою стороною (наприклад, оператором мобільного зв`язку), який би підтверджував, що зазначений номер телефону належав або перебував у користуванні саме ОСОБА_1 на момент укладення договору 08.12.2021 року.

Додана до позову фотокопія Відповідача з паспортом не доводить її причетності до укладення саме оспорюваного договору від 08.12.2021 року. Сам Позивач у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 «неодноразово користувалася послугами кредитування у ТОВ «КОШЕЛЬОК», а саме «4» рази». Таким чином, ця фотографія могла бути зроблена та використана під час будь-якого з попередніх, правомірно укладених договорів, і її наявність у Позивача не створює презумпції укладення нового договору.

Таким чином, Позивач побудував свої вимоги на низці припущень: що телефонний номер належить Відповідачу, що банківська картка належить Відповідачу, і що саме Відповідач вчиняла дії в електронній системі. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності належних та допустимих доказів, що підтверджують волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору та отримання нею коштів, позовні вимоги є недоведеними та підлягають повній відмові.

Зазначає, що загальна сума до стягнення може складати лише основний борг, за умови доведення Позивачем факту укладення договору та отримання коштів.

Таким чином, навіть у випадку доведення факту укладення договору, сума, що підлягає стягненню, не може перевищувати 6250,00 грн.

Позивач просить стягнути з Відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, відсутні підстави для покладення на Відповідача обов`язку з відшкодування судових витрат. Крім того, заявлена сума витрат на правничу допомогу є явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи, яка є типовою та розглядається за шаблонними документами.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № -540579 від 08.12.2021 року - відмовити у повному обсязі.

Від представника позивача надійшли до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що як вбачається з Візуальної форми послідовності дій Клієнта ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» щодо укладення електронного Договору в інформаційно-телекомунікацйній системі (далі - ІТС) Товариства на сайті https://koshelok.ua/, 08.12.2021р. відповідач, використовуючи номер телефону, ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Далі Клієнт додав платіжну карту для отримання коштів, після чого відбулося підтвердження платіжної картки. Позивач відправив в смс-повідомленні на номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор -6260- , відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови.

Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором -6260-. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн-доступу.

Зазначена Візуальна форма послідовності дій складена у відповідності до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та Повідомлення Нацкомфінпослуг від 13 лютого 2019 року про роз`яснення особливостей порядку укладення електронних договорів.

Згідно з листом ПАТ "МТБ БАНК"від 15.06.2025 № 05/642-05/34 директору ТОВ «КОШЕЛЬОК» Крилову С.С. надано підтвердження успішності операції через систему xPAY та зарахування на картку картодержателя 2021-12-08 20:11:03 - 6250,00 грн. ID транзакції -47016944, Номер картки: НОМЕР_1 ; ID кредита: 60992 ; ID заявки на кредит 540579.

Крім того, до матеріалів позовної заяви додано повідомлення про те, що 2021-12-08 через платіжну систему XPAY Group LLC було проведено успішне зарахування на карту клієнта: дата операції - 08-12-2021 20:11:07; сума операції - 6250,00 грн.; номер картки - НОМЕР_4 ; Order ID транзакції - 47016944; Опис замовлення - Видача кредитних коштів, Договор займа № -540579. Аналіз наведених норм законодавства та обставин справи дає підстави дійти висновку, що відповідач, по-перше, здійснив дії, які чітко свідчить про його свідомий вибір та волевиявлення на укладання Договору, по-друге, без цих дій саме з боку відповідача - укладання договору було б неможливе.

Тобто без входу відповідача на вебсайт позивача, без отримання відповідачем SMS повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт до особистого кабінету, без отримання SMS повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, тобто без виконання відповідачем всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «КОШЕЛЬОК» не був би укладений, тобто сторони не досягли би згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу на банківську картку № НОМЕР_1 . (Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 р. по справі №127/33824/19, від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, від 25.06.2025 р. по справі №149/3931/24 та інші).

Отже, саме така тривала послідовність дій сторін забезпечила виконання позивачем своїх обов`язків за Договором щодо перерахування грошових коштів за реквізитами, що були зазначені відповідачем.

Отже, Договір є укладеним, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов правочину (ч.1 ст.638 ЦК України). Доказів протилежного відповідач не надав, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Також відповідачем не надано суду доказів про те, що договір укладено іншою особою, в тому числі, внаслідок шахрайських дій, і грошові кошти він не отримував, зокрема, не надав суду, наприклад, відеозапис входу з вищезазначеного номеру телефону до ІТС позивача, де було б чітко видно, що в цій ІТС або взагалі відсутні персональні дані відповідача, або відсутня інформація про діючий кредитний договір і наявна інформація про закриті кредити, враховуючи, що відповідач отримував кредит в ІТС позивача не вперше (ІТС налаштована таким чином, що наступний кредит можливо оформити лише в разі сплати попереднього).

Крім того, у справі відсутні відомості про припинення дії Договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку. Отже, Договір на час вирішення спору є обов`язковим для сторін і правомірним в розумінні статті 204 ЦК України.

Наведене також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надіславши гроші на банківську картку, яку зазначив відповідач, а відповідач прийняв ці гроші та використав їх на свої потреби. При цьому факт перерахування кредиту підтверджено вищевказаними повідомленням платіжної системи XPAY Group LLC та листом ПАТ "МТБ БАНК". Факт отримання грошей відповідачем підтвердження випискою про рух по картці, яку надіслало до суду на виконання ухвали про витребування доказів АТ «Універсал Банк». Зокрема, по виписці видно, що, по-перше, зазначена картка емітована на ім`я відповідачки, по-друге, на цю картку 08.12.2021 р. о 20.11.06 від KSHL CREDIT (абревіатура позивача) надійшов кредит в сумі 6250 грн.

Відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 20 днів, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний.

У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8. Договору).

Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 110 днів з моменту укладення Договору (20 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 20 днів ОСОБА_1 не виконала свій обов`язок за Договором та не повернула кредит та навіть не сплатила проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Тобто вона продовжила користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 110 днів з моменту укладення Договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним.

Твердження сторони Відповідача про завищення витрат на правову допомогу не підтверджені жодними доказами.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшла відповідь на додаткові пояснення представника позивача, в якій зазначено, що позивач надає суду документ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який нібито відображає алгоритм укладення електронного договору. Цей документ є неналежним та недопустимим доказом.

Позивач посилається на лист ПАТ "МТБ БАНК" та повідомлення від платіжної системи "ХРАY Group LLC" як на доказ перерахування кредитних коштів на картку № НОМЕР_1 . Ці документи також не доводять обставин, на які посилається Позивач, оскільки вони підтверджують лише факт транзакції між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та фінансовими посередниками. Вони не містять жодної інформації, яка б дозволила суду встановити два ключові факти: 1. Належність банківської картки: Ці документи не доводять, що картка № НОМЕР_1 на момент транзакції належала саме ОСОБА_1 . 2. Факт зарахування коштів: Вони не підтверджують, що грошові кошти були фактично зараховані на рахунок, до якого прив`язана вказана картка.

Позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що саме ОСОБА_1 реєструвалася на його веб-сайті, заповнювала заявку та виявляла волю на укладення договору 08.12.2021 року. Відсутні дані про IP-адресу, з якої здійснювалася реєстрація, інформація про пристрій, з якого вчинялися дії, чи будь-які інші метадані. Посилання на фотографію з паспортом, як було зазначено у відзиві, є безпідставним, оскільки Позивач сам визнає наявність попередніх договірних відносин, під час яких це фото могло бути отримане та використане без відома Відповідача для оформлення нового фіктивного договору. Судова практика вимагає від кредиторів використання надійних методів автентифікації (BankID, кваліфікований електронний підпис) та ретельного документування процесу ідентифікації клієнта.

Недоведеність належності номеру телефону НОМЕР_2 Відповідачу.

Твердження Позивача про відправку SMS з кодом 6260 ґрунтується виключно на його внутрішніх лог-файлах. Такі дані не є допустимим доказом, оскільки вони не підтверджують ані факт доставки повідомлення на пристрій, ані факт його отримання та прочитання, ані, тим більше, факт свідомого введення цього коду саме Відповідачем для підписання договору. Позивач повинен довести весь «цифровий слід», що включає не лише його внутрішні записи, а й підтвердження від оператора зв`язку чи інші незалежні докази.

Також від представника відповідача надійшли до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що на підтвердження своїх вимог Позивач додав до матеріалів справи копію електронного договору № -540579, розрахунок заборгованості, а також, у відповідь на відзив, документ під назвою «Візуальна форма послідовності дій Клієнта». Детальний аналіз цих документів свідчить про їхню повну невідповідність критеріям належності та допустимості доказів, встановленим статтями 77-78 ЦПК України.

Усі без винятку зазначені документи є односторонніми, створеними самим Позивачем на базі його власної інформаційно-телекомунікаційної системи. Вони не є оригіналами електронних документів у розумінні ст. 100 ЦПК України, оскільки не надані у формі, що дозволяє перевірити їх цілісність та автентичність, і не містять кваліфікованого електронного підпису Відповідача. По суті, це лише роздруківки, достовірність яких нічим, окрім слів самого Позивача, не підтверджена.

Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував, що: 1. Номер телефону НОМЕР_2 на момент 08.12.2021 року належав саме ОСОБА_1 (наприклад, договір з мобільним оператором, довідка оператора тощо). 2. SIM-карта з цим номером у зазначений час перебувала у фізичному володінні та під контролем Відповідача. 3. Саме Відповідач особисто отримала СМС-повідомлення та власноруч ввела код «6260» в інформаційну систему Позивача.

На виконання ухвали суду від 18.07.2025 року до матеріалів справи надійшла виписка про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_5 за період з 07.12.2021 року по 27.03.2022 року.

Цей документ є єдиним незалежним та об`єктивним доказом, що стосується руху коштів по рахунку Відповідача. Аналіз виписки підтверджує, що 08.12.2021 року на рахунок Відповідача дійсно було зараховано суму 6 250,00 грн. Однак, при детальному вивченні ключових реквізитів цієї транзакції виявляються фундаментальні розбіжності та недоліки, які повністю руйнують доказову конструкцію Позивача: 1. Неналежний відправник коштів. Згідно з даними виписки, відправником коштів є юридична особа ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ". Позивачем у даній справі є ТОВ «КОШЕЛЬОК». Це дві абсолютно різні юридичні особи. 2. Невизначене призначення платежу. У реквізиті "Призначення платежу" дослівно зазначено: "Поповнення карткового рахунку через касу банку/термінал самообслуговування". У цьому реквізиті відсутнє будь-яке посилання, згадка чи ідентифікатор, що пов`язував би цю транзакцію з кредитним договором № -540579 від 08.12.2021 року або з ТОВ «КОШЕЛЬОК» загалом.

На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № -540579 від 08.12.2021 року у повному обсязі за їх недоведеністю.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду, однак від представника відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи в їх відсутності, в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, судом встановлено, що 08.12.2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» було укладено Договір № -540579 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким Відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.

Зазначений кредитний договір, як вбачається з його змісту, разом із правилами надання кредитів (надалі Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та за якими позичальник був попередньо ознайомлений.

За нормами ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створено згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змістом. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волі сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

З Візуальної форми послідовності дій Клієнта ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» щодо укладення електронного Договору в інформаційно-телекомунікацйній системі (далі - ІТС) Товариства на сайті https://koshelok.ua/, 08.12.2021р. відповідач, використовуючи номер телефону, ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Далі Клієнт додав платіжну карту для отримання коштів, після чого відбулося підтвердження платіжної картки. Позивач відправив в смс-повідомленні на номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор -6260- , відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови.

Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором -6260-. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн-доступу.

Відповідно до умов кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 6 250,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 20 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 2,2% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 20 днів, становить 9 000,00 грн. (6 250,00 грн. тіло кредиту + 2 750,00 грн.. відсотки за користування позикою за перші 20 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків).

Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № -540579 від 08.12.2021 року.

Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8.

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 28.12.2021 року до 27.03.2022 року, за ставкою 2,2% на добу.

Зі змісту паспорта споживчого кредиту до кредитного договору вбачається, що сума кредиту становить 6250 грн. 00 коп., строк кредитування: 20 днів, мета отримання: на споживчі цілі, дисконтна процентна ставка в день - 0,99%, річна дисконтна відсоткова ставка 361,35%, процентна ставка в день 2/2%, річна відсоткова ставка - 803%, тип процентної ставки: фіксована. Загальні витрати за кредитом - 2751 грн.00 коп., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 9001 грн.00 коп.

Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти в сумі 6250 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями АТ «Універсал Банк».

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не укладала договір та не отримувала кредитні кошти, матеріалами справи та дослідженими доказами жодним чином не доведені, також відповідачем не підтверджено жодними доказами, що номер телефону НОМЕР_2 не належить відповідачу ОСОБА_1 .

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає - 21375 грн. 00 коп. (6 250,00 грн. тіло кредиту + 2 750,00 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 12 375,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою).

Як зазначає позивач, сума відсотків, 12375 грн. нарахована на підставі п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 28.12.2021 року до 27.03.2022 року, за ставкою 2,2 % на добу.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж року та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

У постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з Кредитного договору №-540579 від 08.12.2021 року, сторони погодили, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 в сумі 6250 грн. на строк 20 днів зі сплатою процентів за надання кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) становить 9001 грн.00 коп.

Вказане підтверджується паспортом кредиту та графіком платежів, які є додатками до Договору.

Відповідно до п. 3.7. Договору передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 2.1 цього Кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом протягом 20 днів.

Право кредитодавця нараховувати передбачені Договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Також у відповідності до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.

Проте, позивачем не надано доказів продовження позичальником Лояльного періоду та сплати позичальником нарахованих відсотків.

Отже, за умовами Кредитного договору сторони погодили строк його дії до 28.12.2021, а тому починаючи із зазначеної дати, ТОВ «Кошельок» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом у визначеному Договором розмірі.

Згідно з викладеним Великою Палатою Верховного Суду правовим висновком у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору.

Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позичальником дій, які б підтверджували його свідомий намір пролонгації зобов`язання за договором про споживчий кредит, позивачем не надано.

Отже, як убачається з наданих доказів, позичальник має сплачувати кредитодавцю визначені у Договорі відсотки за користування кредитом, відповідно до умов укладеного Кредитного договору з урахуванням визначеного строку дії кредитування.

Суд дійшов висновку, що сторони спірного договору позики погодили строк кредитування 20 днів.

Отже, проценти за користування позикою можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування (20 днів), тобто строку, на який були надані кошти. Розмір заборгованості відповідача за процентами, нарахованими за 20 днів за ставкою 2,20 %, становить 2750 грн.00 коп. (6250 грн. х 2,20 % х 20 днів).

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №-540579 від 08.12.2021 року в сумі 9000 грн. 00 коп., яка складається із тіла позики в сумі 6250 грн. та заборгованості за процентами в межах строку позики в сумі 2750 грн., оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими поза межами строку позики, належить відмовити.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. на користь позивача, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано наступні документи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 12 лютого 2025 року; додаток до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12 лютого 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506 виданого на ім`я Гурського Германа Юрійовича.

При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1020,07 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9000 грн. х 100/21375 грн. = 42,11% х 2422,40 грн. = 1020,07 грн.).

На підставі наведеного, ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. 4, 12, 13, 89,141, 258, 263-265 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» () заборгованість за кредитним договором №-540579 від 08.12.2021 року у розмірі 9000 грн., що складається з: заборгованості за сумою кредиту: 6250 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою: 2750 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (), понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1020 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (), понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.С. Гавалешко