Справа № 524/5235/25
Провадження № 2/524/4270/25
18 листопада 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації, ОСОБА_4 , Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладеної рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року по справі № 536/3169/13-ц, ухвалив таке рішення.
Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року по справі № 536/3169/13-ц її, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_3 . Відповідно до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» також було накладено заборону на відчуження житла за адресою : АДРЕСА_2 , де зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час ОСОБА_3 досяг 25 років та за зареєстрованим місцем не проживає. Вважають, що на даний час відпали підстави для подальшої заборони відчуження майна.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТІХ ОСІБ
Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, при вирішенні спору поклався на розсуд суду.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
21.08.2025 закрито підготовче провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року по справі № 536/3169/13-ц ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_3 .

Вказаним рішенням, відповідно до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», також було накладено заборону на відчуження житла за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

06.03.2014 державним реєстратором Кременчуцького міського управління юстиції Бігаєвою Ганною Григорівною зареєстровано обтяження 4893919 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 10332, виданої 03.03.2014, державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Копичко Т.Д..

Відповідно до повідомлення Автозаводського відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.05.2025 №122673 на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №42260096 з примусового виконання ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03.02.2014 по справі № 536/3169/13-ц про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 де зареєстрована малолітня дитина.

НОРМИ ПРАВА

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

ЗУ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

В ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Вирішуючи вимоги позивачів, суд враховує, що арешт на квартиру було накладено для забезпечення прав ОСОБА_3 , як дитини на користування житлом, право власності на яке зареєстровано за його матір`ю.

З огляду на те, що положення ЗУ «Про охорону дитинства» не визначають часових меж для накладення заборони відчуження, однак враховуючи мету вказаного закону, суд вважає, що заборона відчуження, визначена ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» накладається до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи те, що станом на дату розгляду справи відповідач, ОСОБА_3 , в інтересах якого судом було накладено заборону відчуження, досяг повноліття, суд дійшов висновку про те, що потреба в подальшій забороні відчуження квартири відпала.

З цих підстав, суд вважає, що на даний час накладений державним реєстратором арешт квартири АДРЕСА_1 , порушує права позивачів на вільне розпорядження власністю.

Отже, враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивачів.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати обтяження у виді арешту квартири АДРЕСА_1 , накладеного рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року по справі № 536/3169/13-ц, реєстраційний номер обтяження 4893919.

Судові витрати покласти на позивачів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ