Справа № 541/3864/25
Номер провадження 2/541/1882/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що 01.06.2021 він був призначений на посаду підземного гірничого майстра Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (з повним робочим днем), про що є запис в трудовій книжці. 26.08.2025 наказом №480к його звільнено з посади гірничого майстра дільниці з видобування вугілля №2 Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» з 14.08.2025 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України з наступних підстав.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та триває і наразі.

10.08.2025 року у житловий будинок АДРЕСА_1 влучила ворожа ракета.

З 13.08.2025 року у місті Білозерське Донецької області було оголошено примусову евакуацію населення, указану інформацію також було розміщено на офіційному сайті Донецької обласної державної адміністрації о 14:40 13 серпня 2025 року.

14.08.2025 року у Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» позивач відпрацював на посаді гірничого майстра дільниці з видобування вугілля №2 у другу зміну.

Виконуючого обов`язки начальника дільниці №2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на робочому місці не було. Ніхто з керівництва підприємства не повідомив про подальші дії працівників та роботу підприємства загалом під час оголошення примусової евакуації.

15.08.2025 року ОСОБА_2 повідомив виконуючого обов`язки помічника начальника дільниці №2 ОСОБА_5 у мобільному застосунку «Телеграм» та в.о. механіка дільниці ОСОБА_6 у телефонній розмові про свою евакуацію. ОСОБА_4 пообіцяв йому оформити відпустку, оскільки в ОСОБА_2 залишилось невикористаних 168 календарних днів щорічної відпустки.

15.08.2025 року, піклуючись про свою матір похилого віку ОСОБА_7 , та батька ОСОБА_8 , інваліда ІІІ групи, рятуючи власне життя, позивач виїхав на підконтрольну Україні територію, а саме у м. Миргород Полтавської області.

18.08.2025 року ОСОБА_2 став на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

22.08.2025 року позивач провів телефонну розмову з ОСОБА_3 , якому повідомив, що повернеться на робоче місце, як тільки знайде житло для оренди в більш безпечному населеному пункті, зокрема в смт. Новодонецьке чи смт. Олександрівка Донецької області.

Проте, 01.09.2025 року через мобільний додаток «Viber» від ОСОБА_3 позивач отримав фото наказу про його звільнення, що підтверджується роздруківкою переписки, однак копію наказу №480к від підприємства він і досі не отримав. Також не отримав від відповідача й остаточного розрахункового листа.

Стосовно трудової книжки, то з листопада 2023 року відділ кадрів підприємства їх роздав на руки кожному працівнику, тому запис про звільнення наказом №480к від 26.08.2025 року у трудовій книжці відсутній.

Позивач вважає, що приймаючи рішення про звільнення його із займаної посади з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, підприємством не було враховано поважні причини відсутності на роботі. Вважає, що звільнення згідно наказу №480к від 26.08.2025 було проведено з рядом порушень Кодексу законів про працю України.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про звільнення №480к від 26.08.2025, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі в розмірі 69 215 грн 38 коп.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. Також даною ухвалою замінено неналежного відповідача Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державне підприємство «Добропіллявунгілля-видобуток» на Державне підприємство «Добропіллявунгілля-видобуток» (а.с. 28).

13 листопада 2025 року на адресу суду надійшли пояснення від представника відповідача Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» Сидорченка В.С.

У поясненнях представник відповідача вказав, що звільнення позивача за прогул не порушує чинного законодавства, оскільки підприємство всіляко намагалося зберегти робоче місце позивачеві, це не заперечується у позовній заяві вказується, що представники підприємства телефонували позивачеві та були згодні допомогти оформити відпустку, але позивач так і не надав відповідної заяви на підприємство. Позивач не вийшов на роботу 15.08.2025 року, заяву на відпустку не надав, тому начальник дільниці 18.08.2025 року подав доповідну на ім`я керівника про відсутність на робочому місці працівника дільниці ДВВ №2 з 15.08.2025 року. В подальшому начальник дільниці телефонував на гучному зв`язку, у присутності членів комісії, позивачу із пропозицією стати до роботи та надати письмові пояснення своєї відсутності на робочому місці, на підставі розмови було складено відповідний акт фіксації телефонної розмови 22.08.2025 року. 25.08.2025 року комісія у тому ж складі провела фіксацію відсутності кореспонденції від позивача у журналі вхідної кореспонденції ВП «ШУ «Новодонецьке» та провела звірку виходів на дільниці із даними відділу контролю трудової дисципліни було підтверджено відсутність позивача з 15.08.2025 року по 25.08.2025 року, було складено акт. За умови відсутності позивача на роботі з 15.08.2025 року по 25.08.2025 року без поважної причини та не надання позивачем будь-яких пояснень, щодо відсутності на роботі, а також будь-яких документів, що могли б вказувати на поважність причин відсутності на роботі, було прийнято рішення звільнити ОСОБА_2 на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогули без поважних причин.

Позивача було звільнено наказом №480к від 26.08.2025 року з 14.08.2025 року останнім робочим днем, що повністю відповідає чинному законодавству України. Для надання копії наказу та розрахункового листа Позивачеві необхідно з`явитися на підприємство особисто або надати підприємству повідомлення із наданням адреси для кореспонденції на яку буде надіслано вказані документи. Зазначене відповідає приписам спеціального Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до яких у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. Позивач вказує, як поважну причину не виходу на працю оголошену з 13.08.2025 року примусову евакуацію населення. У позовній заяві вказується необхідність евакуації батьків позивача. При цьому, відповідне рішення про оголошення обов`язкової евакуації родин з дітьми у примусовий спосіб з населених пунктів Добропільської та Білозерської громади було прийняте на засіданні регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Донецької області. ДП «Добропіллявугілля-видобуток» є об`єктом критичної інфраструктури, згідно наказу Міністерства енергетики України від 16.12.2022 №4-ДСК «Про внесення змін до Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури». Підприємство працює у штатному режимі всі потужності цілі, заробітна плата виплачується регулярно у встановлені терміни, здійснюється доставка працівників на роботу та з роботи згідно з графіками маршруту руху автотранспорту. ОСОБА_2 знає електронну адресу (надходив лист-вимога на ім`я керівника) та поштову адресу підприємства, однак не звернувся із заявою про надання відпустки або для надання обґрунтованих пояснень, доказів поважності своєї відсутності на роботі. Чинним законодавством України не передбачено самовільних відпусток або відпусток працівників за бажанням керівника підприємства. Також позивач посилається на ч. 3 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року. Умовою застосування цієї норми закону є саме розташування підприємства на територіях активних бойових дій. Позивач посилається на Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, вказує Новодонецьку селищну територіальну громаду з 24.02.2022 року як визначену територію, на якій ведуться (велися) бойові дії, хоча це твердження не відповідає дійсності. На сайті Верховної Ради України вказано, що Новодонецька селищна територіальна громада віднесена до розділу 1 та позначена, як територія можливих бойових дій, із 24.02.2022 інших записів стосовно цієї території не відображено. Тому підстава вважати звільнення незаконним, керуючись ч. 3 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, не відповідає дійсності. Просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення №450к від 26.08.2025 (а.с. 34-37).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Жиліна О.В., позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позові. В своїх поясненнях ОСОБА_2 вказує, що після закінчення зміни 14.08.2025 домовлявся з безпосереднім своїм керівником про надання йому відпустки. 15.08.2025 року позивач вказує, що привіз заяву про відпустку до адміністративної будівлі підприємства та залишив на одному із столів, так як в будівлі нікого не було. Надати докази подання заяви про відпустку її погодження керівництвом та винесення наказу про відпустку надати не може.

Представник відповідача ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с 30-33).

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №86к від 31.05.2021 ОСОБА_2 призначений на посаду підземного гірничого майстра Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» у порядку переведення (а.с. 10 зворот).

Відповідно до копії наказу ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» №480к від 26 серпня 2025 року ОСОБА_2 було звільнено з посади гірничого майстра дільниці з видобування вугілля №2 з 14.08.2025, у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_2 компенсацію за 168 календарних дні невикористаної щорічної відпустки (а.с. 11).

14.08.2025 у Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» позивач відпрацював на посаді гірничого майстра дільниці з видобування вугілля №2 у другу зміну. Виконуючого обов`язки начальника дільниці №2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на робочому місці не було.

У зв`язку з цим, 15.08.2025, ОСОБА_2 повідомив виконуючому обов`язки помічника начальника дільниці №2 ОСОБА_5 у мобільному застосунку «Телеграм» та в.о. механіка дільниці ОСОБА_6 у телефонній розмові про свою евакуацію. ОСОБА_4 пообіцяв йому оформити відпустку, оскільки в ОСОБА_2 залишилось невикористаних 168 календарних днів щорічної відпустки.

15.08.2025, піклуючись про свою матір похилого віку ОСОБА_7 , та батька ОСОБА_8 , інваліда ІІІ групи, рятуючи власне життя, позивач виїхав у м. Миргород Полтавської області.

18.08.2025 року ОСОБА_2 став на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 18.08.2025 №1632- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 8 зворот).

22.08.2025 начальник дільниці телефонував до ОСОБА_2 , у присутності членів комісії, із пропозицією стати до роботи та надати письмові пояснення своєї відсутності на робочому місці, про що складено відповідний акт фіксації телефонної розмови від 22.08.2025 (а.с. 39 зворот).

25.08.2025 комісія у тому ж складі провела фіксацію відсутності кореспонденції від позивача у журналі вхідної кореспонденції ВП «ШУ «Новодонецьке» та провела звірку виходів на дільниці із даними відділу контролю трудової дисципліни, якою було підтверджено відсутність позивача з 15.08.2025 року по 25.08.2025 року, про що було складено відповідний акт (а.с. 39).

У зв`язку з тим, що позивач із 15.08.2025 по 25.08.2025 року був відсутній на робочому місці без поважних причин, не повідомив роботодавця про причини такої відсутності та не надав жодних пояснень чи документів, які могли б підтвердити поважність причин пропусків, роботодавець прийняв рішення про його звільнення. ОСОБА_2 звільнено на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогули без поважних причин. Наказ №480к від 26.08.2025 року визначає датою звільнення 14.08.2025 року як останній відпрацьований день, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, включаючи можливість заробити собі на працю життя, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах військового або економічного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Відповідно до пункту 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україну воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (Закон №2136-IX), яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні, незалежних від форм власності, виду діяльності та галузевої діяльності. належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії військового стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим військового стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Із наданих матеріалів убачається, що позивач ОСОБА_2 не вийшов на роботу 15.08.2025 року, про що начальник дільниці подав відповідну доповідну записку керівнику підприємства 18.08.2025 року. Після цього роботодавцем було організовано телефонний дзвінок позивачу на гучному зв`язку, у присутності членів комісії, під час якого йому було запропоновано: прибути на робоче місце, надати письмові пояснення, повідомити поважні причини відсутності, оформити відпустку, якщо така йому необхідна.

На підтвердження цього відповідач надав акт фіксації телефонної розмови від 22.08.2025 року, складений комісією, що суд визнає належним доказом у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 25.08.2025 року комісією ВП «ШУ «Новодонецьке» було здійснено наступні дії: 1) перевірку журналу вхідної кореспонденції для встановлення факту подання позивачем будь-яких заяв чи пояснень; 2) звірку виходів працівників на дільниці із даними відділу контролю трудової дисципліни. Комісією встановлено, що позивач ОСОБА_2 був відсутній на роботі з 15.08.2025 року по 25.08.2025 року, і жодних документів, які б підтверджували поважність причин такої відсутності, а також жодних заяв про надання відпустки, від нього не надходило. З цього приводу був складений відповідний акт, який міститься в матеріалах справи.

Суд зазначає, що факт того, що працівники підприємства телефонували ОСОБА_2 та пропонували допомогти з оформленням відпустки, сам позивач не заперечує, що підтверджується текстом позовної заяви. Проте, за приписами Кодексу законів про працю України відпустка може бути надана виключно на підставі письмової заяви працівника та відповідного наказу роботодавця. Позивач, володіючи інформацією про електронну адресу підприємства та його поштовий контакт, не подав жодної заяви, наприклад, про надання будь-якого виду відпустки, переведення на дистанційну роботу (за можливості підприємства), відпустки без збереження заробітної плати чи повідомлення про неможливість виконання трудових обов`язків у письмовій формі.

Разом з тим, 18.08.2025 ОСОБА_2 став на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою ВПО. Місце його фактичного перебування АДРЕСА_3 . Що на переконання суду є доказом того, що він не планував повертатись до роботи на підприємстві.

При цьому позивач ОСОБА_2 не надав суду доказів подачі ним адміністрації підприємства заяви про надання відпустки а ні 15.08.2025, так і в подальшому. Єдиними формами комунікації були телефонні розмови та текстові повідомлення у мобільних застосунках, адресовані в.о. помічника начальника дільниці №2 Гавриленку С.О. та в.о. механіка дільниці Жогіну Д.А., які не мають повноважень приймати кадрові рішення чи оформляти відпустки.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд встановив, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі з 15.08.2025 року, тобто в період, коли підприємство продовжувало працювати, а роботодавець не видавав наказів про простій, призупинення трудових договорів чи зупинення діяльності підприємства у зв`язку з примусовою евакуацією.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Суд встановив, що позивач не повідомив роботодавця належним чином про причини відсутності, не подав жодної заяви, не надіслав офіційного письмового повідомлення та не надав документів, які б підтверджували неможливість виконувати роботу.

Суд ураховує доводи відповідача, що Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток» є об`єктом критичної інфраструктури відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 16.12.2022 №4-ДСК «Про внесення змін до Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури», працює у штатному режимі, забезпечує персонал транспортом та здійснює виплату заробітної плати вчасно. Ці обставини не спростовані позивачем і мають істотне значення для оцінки правомірності звільнення, оскільки визначають особливий режим роботи під час воєнного стану.

Щодо посилань позивача на примусову евакуацію, суд ураховує пояснення представника відповідача, згідно з якими рішенням Регіональної комісії з питань ТЕБ та НС Донецької області обов`язкова евакуація стосувалася лише родин з дітьми, і не встановлено, що евакуація була обов`язковою для працівників Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» як об`єкта критичної інфраструктури. Також не доведено, що позивач ОСОБА_2 не мав можливості повідомити роботодавця шляхом офіційного електронного листа чи поштового відправлення.

При прийнятті рішення суд враховує доводи відповідача про те, що позивачем неправильно інтерпретовано ч. 3 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З наданих відповідачем матеріалів та офіційних даних Верховної Ради України вбачається, що Новодонецька селищна громада віднесена до територій можливих бойових дій, але не до територій активних бойових дій, що є обов`язковою умовою застосування зазначеної норми. Відтак, суд доходить висновку, що посилання позивача на цю норму закону є безпідставним і не впливає на правомірність звільнення.

Окремо суд оцінює доводи відповідача щодо способу вручення наказу про звільнення. Оскільки позивач ОСОБА_2 особисто не прибув на підприємство, а також не повідомив офіційно адресу для пересилання кореспонденції, роботодавець надіслав копію наказу через месенджер «Viber», що відповідає положенням ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин. Позивач у своїй позовній заяві не стверджує, що такий спосіб йому не підходив або що він його заперечував.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що роботодавець, а саме Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток», дотримався встановленої законом процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, здійснив фіксацію прогулу, намагався отримати пояснення працівника ОСОБА_2 , надав можливість узгодити правовий статус відсутності та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України мав законні підстави для звільнення позивача.

Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» не підлягають задоволенню в повному обсязі.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Новодонецьке» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: О. А. Городівський