К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2025 року місто Київ

справа № 953/8753/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13655/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Усатової І.А. від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2023 року відносно позивача була складена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, яка скасована постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2024 року.

Також 30 грудня 2023 року відносно позивача було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Постановою Харківського апеляційного суду від 9 липня 2024 року скасовано постанову Московського районного суду міста Харкова від 15 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що, на його думку, вказує на незаконність дій працівника патрульної поліції, який склав протокол.

Після складання працівниками патрульної поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, ОСОБА_1 звільнили з роботи, де він займав відповідальну посаду. У мережі Інтернет та у телеграм-каналах поширювалися неправдиві відомості на адресу позивача, що принижують його честь і гідність. Внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції родина позивача зазнала душевних і моральних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 250 000 грн, що обумовлюється характером та обсягом страждань, їх глибиною та тривалістю - протягом 9 місяців, а також зусиллями, які були витрачені для відновлення попереднього стану.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України 250 000 грн моральної шкоди та судові витрати у розмірі 45 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також неврахування всіх суттєвих обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення його позову.

Скаржник зазначає, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які здійснювали вказане провадження. У зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникає право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України, внаслідок незаконності дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Наголошує, що після складання працівниками патрульної поліції адміністративних матеріалів ОСОБА_1 звільнили з роботи, де він займав відповідальну посаду. У мережі Інтернет та у телеграм-каналах поширювалися неправдиві відомості на адресу позивача, що принижують його честь і гідність. Внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції родина позивача зазнала душевних і моральних страждань.

Вказує, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється спосіб та ритм життя.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту патрульної поліції - Федюк Д.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовним наслідком відшкодування моральної шкоди, що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22, який враховано судом першої інстанції.

Державна казначейська служба України відзив на апеляційну скарга не подала.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просили її задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції - Федюк Д.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Державна казначейська служба України свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 30 грудня 2023 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 ,, керуючи автомобілем HYUINDAI KONA, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Рощинській у смт Пісочин Харківського району Харківської області, де був зупинений екіпажем відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області у складі старшого інспектора Шабанова М.Ю. та інспектора Попова Ю.В.

30 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 складена постанова серії БАД № 376798 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП.

30 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови серії БАД № 376798 від 30 грудня 2023 року.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2024 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Скасовано постанову серії БАД № 376798 від 30 грудня 2023 року.

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 9 липня 2024 року скасовано постанову Московського районного суду міста Харкова від 15 березня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина 1 статті 1173 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22 зазначила: "У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності".

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також установивши, що матеріали справи не містять доказів невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, як і не містять доказів свавільності дій патрульних поліцейських під час складання протоколу, дійшов правильного висновку про те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через відсутність його складу не є безумовною підставою для відшкодування шкоди, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, щодо застосування аналогічних положень закону в подібних правовідносинах, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22 відступила від правового висновку, який в тому числі, наведено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (пункти 127-129 постанови від 22 січня 2025 року). Тому доводи скаржника про не врахування правового висновку, наведеного в цій постанові, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними позовним вимогам та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача.

З цього приводу колегія суддів також враховує правовий висновок Верховного Суду в справі № 524/3490/17-ц, висловлений в постанові від 27 березня 2019 року: "Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх".

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: