Провадження №22-ц/812/2123/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

Справа № 487/5727/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Миколаївської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради

про

визнання незаконної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлене суддею Кузьменком В.В., 20 жовтня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Миколаївської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання незаконної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті вона прийняла спадщину за заповітом, яка складається з 1/40 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Зазначала, що у зв`язку з цим, до неї перейшло й право користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування цієї частки.

Нежитлове приміщення, яке вона прийняла у спадщину, використовується у якості гаражу та придбано її чоловіком на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між ОСОБА_3 та сорока іншими покупцями, у тому числі ОСОБА_2 .

На підставі договору оренди землі від 08 квітня 2014 року, укладеному між Миколаївською міською радою та ОСОБА_2 , в оренду зі співвласниками передається земельна ділянка загальною площею 1327 кв.м. На земельній ділянці знаходяться гаражі, що належать ОСОБА_2 та іншим співвласникам.

У жовтні 2023 року позивачка звернулась до Миколаївської міської ради з заявою про заміну сторони у договорі оренди землі. Через, майже 14 місяців, вона отримала відповідь, де їй роз`яснено про необхідність внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а після зазначених дій повторно звернутись до Миколаївської міської ради через Департамент з надання адміністративних послуг з заявою про внесення змін до договору оренди землі .

Маючи на меті привести свої правовідносини з Миколаївською міською радою у відповідність з обставинами успадкування нею усіх прав та обов`язків чоловіка, ОСОБА_1 звернулась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради з заявою про прийняття гаража в експлуатацію. Втім, отримала відмову та їй було запропоновано звернутись до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за попередньою реєстрацією. Але і там їй було відмовлено у прийнятті заяви про продовження договору оренди та внесення до нього змін.

Оскільки внаслідок бездіяльності відповідачів тривалий час вона не може здійснити прийняття в експлуатацію гаража та внести відповідні зміни у Державний реєстр речових прав та договір оренди землі, ОСОБА_1 просила:

- визнати незаконною бездіяльність Миколаївської міської ради;

- зобов`язати Миколаївську міську раду укласти з нею додаткову угоду до договору оренди землі від 08 квітня 2014 року № 10206 (зі змінами), якою зазначити її орендарем;

- визнати незаконною бездіяльність управління державного будівельно-архітектурного контролю Миколаївської міської ради при розгляді її звернень про прийняття в експлуатацію гаража АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради прийняти в експлуатацію гараж АДРЕСА_2 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2025 року провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи суть спірних правовідносин, суб`єктний склад, предмет і підстави заявлених вимог, спір між сторонами не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. За такого, даний спір має вирішуватись за положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну Миколаївська міська рада просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначала, що в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, проте у даній справі спір має публічно-правовий характер оскільки він виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради також просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Обґрунтовуючи свою позицію, зазначало, що позивачем заявлено вимоги до суб`єктів владних повноважень з приводу реалізації ними своїх управлінських функцій як органів місцевого самоврядування. Відтак такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У судове засідання представник Миколаївської міської ради не з`явився, надав суду заяву про розгляді справи без участі представника, відзив на апеляційну скаргу підтримують та просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Від представника Управління державно будівельно-архітектурного контролю Миколаївської міської ради Кубишиної А.С. також надійшла заява про розгляд справи без участі представника, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача Іванову В.Л. а її представника Кірюхіна О.М., перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд такої справи повинен проводитись за правилами адміністративного судочинства.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що бездіяльність відповідачів перешкоджає їй оформити належним чином свої майнові права, а саме право на укладення з нею, як зі спадкоємцем, договору оренди земельної ділянки та на прийняття в експлуатацію розташованого на ній гаражу, придбаного спадкодавцем, без чого неможливо провести державну реєстрацію права власності на нього, як саме на гараж.

Разом з тим, питання прийняття в експлуатацію нежитлового приміщення стосується здійснення суб`єктом владних повноважень, а саме Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради своїх повноважень з приводу реалізації ними своїх владних управлінських функцій.

Згідно із частиною першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушені її права, свободи або законні інтереси, і попросити про їх захист.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Положення пункту 1 частини першої ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори, і спори у сфері реєстрації дозвільних документів на будівництво фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

З огляду на характер позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державного будівельного контролю Миколаївської міської ради щодо покладення обов`язку на останнього прийняти в експлуатацію належний їй гараж, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки виник з приводу невиконання суб`єктом владних повноважень своїх управлінських функцій, а тому вірно закрив провадження у цій частині.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконною бездіяльність та покладення обов`язку на Миколаївську міську раду укласти з нею додаткову угоду до договору оренди землі від 08 квітня 2014 року № 10206 (зі змінами), якою зазначити її орендарем, то колегія суддів вважає, що такі вимоги стосуються захисту майнового інтересу, який полягає у праві на укладенні з позивачкою, як зі спадкоємцем договору оренди земельної ділянки, тобто мають майновий характер і є способом захисту цивільних прав та інтересів, а тому мають розглядатися за правилами цивільного судочинства .

Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в цій частині позовних вимог, не звернув належної уваги на зазначені обставини та характер спірних правовідносин між позивачкою та Миколаївською міською радою та дійшов помилкового висновку про закриття провадження і в цій частині позовних вимог.

За такого, ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди землі підлягає скасуванню , а справу в цій частині слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2025 року в частині закриття провадження у справі щодо розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди землі скасувати, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.