печерський районний суд міста києва
пр. № 2-9901/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Погорелюка Андрія Миколайовича до ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, третя особа: Другий відділ управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора про розірвання договору оренди транспортного засобу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИВ:

17 жовтня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 20 жовтня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 22 жовтня 2025 року позовна заява залишена без руху з підстав невідповідності вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

В ухвалі від 22 жовтня 2025 року зазначено, що позивачеві необхідно уточнити коло учасників справи та їхні процесуальні статуси, узгодивши з позовними вимогами до нього / них, зокрема визначити і вказати осіб-відповідачів, і вказати відомості, передбачені частиною третьою статті 175 ЦПК України, щодо відповідача, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти); подати до суду платіжний документ про сплату судового збору за вимогу майнового та немайнового характеру, відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, вказати ціну позову, згідно з оцінкою майна; надати докази, що він є власником автомобіля, докази накладення арешту на спірний транспортний засіб.

05 листопада 2025 року позивач через Електронний суд подав клопотання, до якого долучив уточнену позовну заяву, в якій визначив коло учасників справи, надав копію ухвали слідчого судді про накладення арешту.

Крім того, в частині сплати судового збору, вимоги не виконав, натомість подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на скрутне майнове становище, зокрема на те, що позивач був позбавлений майна та можливості проживати у власній квартирі, у зв`язку із влучанням у нього ракети держави агресора рф, тому змушений нести додаткові трати на оренду житла та інші потреби.

Так, за приписами статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження обставин скрутного становища, зокрема, що він є власником житла у зруйнованому будинку, докази сплати орендованого житла та інші, суд відмовляє йому у задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року, (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першої ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини третьої ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху, залишено не виконаним позивачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Повернення позовної заяви не позбавляє права на повторне звернення до суду у порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-14, 19, 23, 43, 185, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочку сплати судового збору, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, третя особа: Другий відділ управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора про розірвання договору оренди транспортного засобу та витребування майна з чужого незаконного володіння,, вважати неподаною і повернути позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова