Справа № 635/7056/23
Провадження по справі № 2/635/1549/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бєлєвцової О.О.,

секретар судового засідання Панас О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа - департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діє представник адвокат Бєлєвцова О.О., пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, яким в остаточних вимогах просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 вересня 2011 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, майже від самого народження сина відповідач стала ухилятися від належного виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за дитиною, намагаючись перекласти їх на позивача. З 31 грудня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені.Після припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач почала проживати окремо від позивача та їх сина. Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, зокрема через те, що відповідач зловживала спиртними напоями, не виконувала обов`язки дружини та матері.

Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не звернулась до позивача з пропозицією брати участь в утриманні дитини або у її вихованні. Позивач зазначає, що останній раз він спілкувався з відповідачем в квітні 2018 року, коли дозволив сину поїхати в гості до відповідача в смт Буди Харківського району Харківської області. Більше бажання бачитися та спілкуватися з сином відповідач за останні п`ять років не виражала, вона фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання ОСОБА_4 . Її місцезнаходження з 2018 року позивачу невідоме.

З самого народження ОСОБА_4 і до теперішнього часу його утримує позивач по справі.

Починаючи з весни 2018 року і до теперішнього часу позивач проходить службу в Національній поліції на посаді поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, його щомісячний дохід з період з 01 січня 2023 року по 14 серпня 2023 року в середньому складає 52910,00 гривень.

За місцем служби останній характеризується позитивно, він зарекомендував себе відповідальною та дисциплінованою людиною, немає шкідливих звичок, має авторитет серед колег, ввічливий та товариський.

ОСОБА_4 перебуває на обліку КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради з 2020 року. Декларація про надання первинної медичної допомоги з лікарем педіатром підписана від імені батька дитини. За інформацією лікаря педіатра дитину на прийоми супроводжував батько, щеплення проводились вчасно, рекомендації по догляду та лікуванню ним виконувалися. Мати хлопчика з дитиною на прийом не приходила, за інформацією про стан здоров`я не зверталася.

ОСОБА_4 з 01 вересня 2020 року відвідує навчальний заклад КЗ «Харківський ліцей №73 Харківської міської ради», регулярно та систематично виконує домашнє завдання, рівень засвоєння учбового матеріалу на високому рівні, цікавиться математикою, займається спортом, приймає участь в олімпіадах. Батько дитини позивач по справі ОСОБА_1 постійно відвідує школу, цікавиться успіхами дитини, приймає активну участь у житті класу та школи, відвідує батьківські збори, контролює виконання домашніх завдань, бере участь в класних святах і заходах. Мати дитини відповідач по справі не підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, не бере участі у батьківських зборах, не відвідує шкільні та позашкільні заходи. За роки навчання ОСОБА_4 у школі матір жодного разу не приходила до школи.

Позивач зазначає, що він неодноразово вживав заходи з розшуку відповідача, однак його спроби були марними. Відповідач протягом тривалих років вела антиморальний спосіб життя, характеризувалася з негативного боку, зловживала спиртними напоями, ніде не працювала, не підтримувала доброзичливих відносин з сусідами та родичами, дитині належної уваги не приділяла, її успіхами в школі не цікавилася. Відносно відповідачки неодноразово поступали скарги та заяви до органів внутрішніх справ про грубе, не тактичне поводження з громадянами та членами родини, за що остання неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності.

Отже, фактично з січня 2017 року сім`єю малолітнього ОСОБА_4 є лише батько, відповідач самоусунулася від його виховання. Вона більше п`яти років взагалі не зустрічається з дитиною, не дзвонила сину та позивачу, не спілкується з сином в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не цікавилася життям, здоров`ям дитини, не піклулася про його фізичний, духовний, моральний розвиток. Тобто відповідач безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, всіляко ухиляється від їх виконання, нехтує правами дитини на спілкування з матір`ю, що свідчить про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 141, ч. 1, 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України, ч. 1 ст. 8, ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12, ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 18 Конвенції ОНН про права дитини.

Позивач протягом тривалого часу проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої він є. Позивач створив належні умови для проживання свого сина. Виховувати сина позивачу допомагають його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також його дружина ОСОБА_7 . Хлопчик зростає в повній сім`ї, оточений любов`ю та увагою.

Враховуючи, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 , матеріально не забезпечує сина, позивач звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 січня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

01 липня 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Токаренко Х.О.на позовну заяву, в якому остання зазначила, що рішенням Борівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мали несумісні характери та втратили почуття один до одного, шлюбні стосунки між ними були припинені, спільне господарство не вели. Спільне майно вони поділили добровільно та досягли угоди стосовно того, що у зв`язку з матеріальною забезпеченістю батька на час розлучення дитина залишиться проживати з батьком.

Розлученню між позивачем та відповідачем передувала низка обставин. ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 50 років раптово померло мати відповідача. Після смерті матері відповідач тривалий час не могла прийти до тями, постійно плакала, їздила на кладовище, впала у відчай. На фоні цих обставин між позивачем та відповідачем почалися сварки, чоловік замість підтримки дружини навпаки почав забирати у неї сина та проводити час у своїх батьків. Згодом відносини між подружжям зійшли нанівець та постало питання щодо розлучення. Позивач все частіше залишав сина у своїх батьків та почав обмежувати спілкування відповідачки з сином. Усі намагання відповідачки налагодити відносини з чоловіком не принесли бажаного результату. Позивач викреслив відповідачку зі свого життя та життя їхньої спільної дитини та заборонив їй бачитись з сином.

Нескінченні спроби відповідачки побачити сина у листопаді 2017 року закінчувались викликом поліції. Позивач обіймав посаду заступника начальника Борівської ДПІ ГУ ДПС у Харківській області, він жорстко присікав її численні намагання добитися побачення з сином та попередив, що у разі подальших спроб побачитись з дитиною його колеги знайдуть достатньо підстав для позбавлення її волі на тривалий час.

Позивач зазначає, що вона ніколи не відмовлялась від власної дитини, від її утримання, а навпаки у зв`язку з відсутністю коштів для придбання власного житла для дитини та її достатнього забезпечення вона була вимушена поїхати на заробітки за межі України. Відповідачка не покидала надії на спілкування з сином та налагодженням відносин з колишнім чоловіком, однак позивач не бажав підтримувати відносини з нею, влаштував власне життя та звів нанівець усі її намагання підтримувати відносини з сином.

Увесь цей час, відповідачка вимушена слідкувати за життям власної дитини через родичів та бачити дитину на сторінках соціальних мереж, вона неодноразово зверталась до позивача з проханням дозволити утримувати власну дитину, забезпечувати її усім необхідним, бо заради неї вона живе та працює, проте позивач постійно повідомляв їй, що він достатньо заробляє та не потребує її коштів.

З 01 грудня 2022 року відповідач отримала дозвіл на роботу у Канаді та працює у закладі Crepes De Luxe головним менеджером кафе. За час роботи відповідачка завдяки своїм керівним здібностям та високим моральним якостям з посади звичайного кухара була підвищена до посади шеф кухара та менеджера зміни, а наразі працює головним менеджером кафе. Відповідачка характеризується людиною високих моральних якостей, високою витримкою, старанним працівником, адептом трудової дисципліни та є незамінною ланкою компанії.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що вона усунулась від виконання батьківських обов`язків, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та утримувати її, є безпідставними. Відповідач наголошує, що позивач тривалий час був обізнаний про її місце перебування, йому був відомий її номер телефону. З якою метою позивач звертався до відділу поліції їй незрозуміло. Відповідь органів поліції, стосовно того, що місцезнаходження відповідачки неможливо встановити, спростовується інформацією про перетин кордону, внесеною до відповідних реєстрів.

З початку бойових дій на території Харківської області відповідачка з метою збереження життя та здоров`я сина звернулась до позивача з проханням забрати сина до себе в Канаду, проте позивач не відреагував на її прохання та відправив дитину зі своїми батьками до Німеччини.

Станом на теперішній час відповідачка має стабільну роботу та достатній дохід для утримання сина, а також проживає у безпечній місцевості та планує найближчим часом звернусь до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. Більш того, тривалий час позивач не займається вихованням сина, оскільки дитина проживає з його батьками у Німеччині.

05 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діє представник адвокат Бєлєвцова О.О., надав до суду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликано в судове засідання у якості свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бєлєвцова О.О.підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Токаренко Х.О. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача по справі ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Оганова В.В.в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бєлєвцову О.О., представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Оганову В.В., малолітнього ОСОБА_4 , допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 22 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №1708.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 02 квітня 2014 року виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області).

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , зареєстрований 22 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №1708 розірвано. Неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на виховання батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14 вересня 2019 року позивач по справі ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом №4152 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , виданий 14 вересня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області).

05 лютого 2020 року відповідач по справі ОСОБА_13 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за актовим записом №207, під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище зі « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 » (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 , виданий 05 лютого 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає разом з батьками позивача в Німеччині.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 29 лютого 2024 року, з метою розгляду питання про позбавлення батьківських прав матері дитини проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , квартира знаходиться на 9 поверсі, 9 поверхового будинку, складається з двох кімнат. Квартира зі всіма комунальними зручностями, умови проживання задовільні, квартира облаштована сучасними меблями, кухонними та побутовими приладами. Для виховання, розвитку та проживання дитини є окрема кімната, в якій є ліжко, шафа для одягу, облаштований куточок для навчання, комп`ютерна техніка. Зі слів ОСОБА_1 , його колишня дружина перебуває за межами України, участі у вихованні сина не приймає. За даною адресою зареєстровані, однак не проживають ОСОБА_6 , 1957 року народження, ОСОБА_5 , 1959 року народження, ОСОБА_18 , 1991 року народження. Проживає, однак не зареєстрований в зазначеній квартирі ОСОБА_1 , 1985 року народження.

Позивач по справі ОСОБА_1 служить в взводі 1 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП. За час служби зарекомендував себе з позивного боку, є пунктуальною, відповідальною, дисциплінованою людиною. Поставлені задачі виконує якісно та своєчасно. На критику реагує адекватно, робить належні висновки. Накази, інструкції та інші нормативні документи, які регламентують його діяльність, знає та правильно використовує у своїй роботі. Відповідальний за прийняття рішень та їх виконання. Поганих звичок не має. Заняття з професійної та спеціальної підготовки відвідує, працює над підвищенням свого культурного та фізичного розвитку. У колективі користується авторитетом, товариський. Ввічливий з товаришами по службі. За характером розсудливий, енергійний. З колегами підтримує доброзичливі стосунки. у стройовому відношенні підтягнутий, зовнішнє охайний. Фізично розвинутий. Зазначене підтверджується службовою характеристикою, наданою командиром роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції ОСОБА_19 .

Відповідно до змісту довідки №287 від 02 серпня 2023 року, наданої директором комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради Бугаєнко А.Ю., декларація про надання первинної медичної допомоги з лікарем педіатром ОСОБА_20 підписана від імені батька дитини ОСОБА_1 . За інформацією лікаря педіатра за час спостереження дитину на прийом супроводжував батько дитини. Мати хлопчика ОСОБА_13 з дитиною на прийом до лікаря педіатра не приходила, за інформацією про стан здоров`я не зверталась.

Згідно характеристики учня 4-В класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини, ОСОБА_1 , постійно відвідує школу, цікавиться успіхами дитини, приймає активну участь у житті класу та школи, відвідує батьківські збори, контролює виконання домашніх завдань, бере участь в класних святах і заходах. Мати дитини ОСОБА_13 не підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, не бере участі у батьківських зборах, не відвідує шкільні та позашкільні заходи. За роки навчання ОСОБА_21 у школі, матір жодного разу не приходила до школи.

Висновком Департаменту служби у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області №125 від 13 березня 2024 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час судового розгляду були допитані свідки, які пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем по справі він познайомився завдяки брату відповідачки, це було приблизно в той час коли відповідач розлучалася зі своїм чоловіком та вони ділили квартиру. Денис попросив щоб відповідач пожила у його матері в селі Велика Бабка Чугуївського району Харківської області. Відповідач проживала у його матері приблизно три чотири місяці. За час проживання у його матері вона привозила дитину декілька разів. З часом відповідачка почала себе вести неадекватно, він приїхав до матері в гості, побачив відповідачку та зрозумів, що вона вживає наркотичні засоби. За його спостереженнями позивач не забороняв відповідачу спілкуватися з дитиною. Зі слів відповідачки йому відомо, що між нею та відповідачем виникали сварки з приводу поділу квартири. Спільна дитина сторін на той час проживала з батьком. Відповідач говорила, що хоче забрати дитину до себе, однак вона не могла цього зробити тому, що їй не було де жити.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що дитина проживає разом з позивачем з двох років. Відповідача вона бачила лише один раз приблизно в 2017 році чи 2018 році, свідок зустрілася з нею випадково біля під`їзду, відповідач була в нетверезому стані, в руках у неї була пляшка пива, вона сварилася, вийшов батько позивача і вони з`ясовували відносини, відповідач вимагала вивести дитину, викликала поліцію. Позивач з дитиною постійно гуляють на вулиці, до садочка ОСОБА_21 вводив позивач, а до школи ОСОБА_21 вводили батьки позивача. Відповідача з дитиною вона ніколи не бачила.

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 пояснив, що він не пам`ятає коли в останній раз бачив свою матір, він відвідує спортивні секції, в які його водить його дідусь, до школи його водить батько, він пояснив, що його сім`єю є тато, бабуся, дідусь, сестра. Він зазначив, що батько, бабуся, дідусь цікавляться його життям, здоров`ям, про матір з батьком він взагалі не спілкується та зазначив, що маму побачити він не хоче, вона йому не телефонує.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідачки, зазначила, що підтримує тісні відносини з відповідачкою. Пояснила, що відповідачка на даний час мешкає в Канаді, працює на посаді адміністратора кафе. Відповідачка просила її, щоб вона дізналася про її сина. Відповідачка намагалася спілкуватися з дитиною, просила її дізнатися чи можна на дитину відкрити рахунок для перерахування коштів. Відповідачка завжди працювала, вона дуже багато разів приїздила до свідка з дитиною. Відповідачка неодноразово запитувала у свідка про здоров`я дитини, цікавилася успіхами дитини в школі, їй було цікаво де дитина проживає, як вона виїхала без її дозволу до Німеччини. Стосунки між сторонами напружені, між позивачем та відповідачем виникали непорозуміння з приводу дитини. Позивач перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що після народження дитина проживала з обома батьками. Після розлучення дитина залишилась проживати разом з батьком, мати не дуже спілкувалася з дитиною. Спочатку після розлучення відповідачка спілкувалася з дитиною, але після випадку коли вона дитину залишила на кладовищі, позивач дозволив їй спілкуватися з дитиною або в його присутності, або поблизу біля дому. Позивач не забороняв дитині спілкуватися з матір`ю. Після того, як розпочався судовий процес відповідачка почала цікавитися життям дитини та пропонувала позивачу допомогу на утримання дитини. Відповідачка телефонувала позивачу, щоб дізнатися про дитину у 2017-2018 роках. Єгор називає мамою теперішню дружину позивача.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини , піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя , поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Також Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії", заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд висновує про те, що відсутні достатні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.

Оскільки позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, носить рекомендаційний характер. Зміст висновку свідчить про поверхневий підхід органу опіки та піклування до з`ясування фактичних обставин, зокрема, не проведено опитування матері, не досліджено можливість відновлення належного виховання нею дитини, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд з ним не погоджується.

Суд зауважує,що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідач не визнає позову про позбавлення її батьківських прав, що на переконання суду свідчить про наявність у неї наміру брати участь у вихованні та житті дитини. Сам факт активного заперечення проти позбавлення батьківських прав, подання відповідачем відповідних пояснень та реалізація процесуальних прав у цьому провадженні вказують на те, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків та прагне зберегти правовий зв`язок з дитиною.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є заходом захисту прав та інтересів дитини, який може бути застосований лише за наявності доведених фактів, що свідчать про реальну загрозу правам, здоров`ю чи розвиткові дитини.

Отже, з урахуванням принципу якнайкращих інтересів дитини, передбаченого статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд доходить висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав у даному випадку не відповідає інтересам дитини, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що слід попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З аналізу змісту вказаних правових норм вбачається, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається із позовної заяви, позивач з яким проживає малолітня дитина, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частині від доходу.

За ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено судом під час судового розгляду, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду.

Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд вважає необхідним покладення на відповідача аліментного зобов`язання.

Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні.

Відповідач є працездатною особою, що свідчить про її здатність забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини.

Відтак, враховуючи всі вищевикладені обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в частині задоволення позовних вимог позивача, щодо позбавлення батьківських прав, то підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача не вбачається. Однак, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 гривень (станом на день подання позову 14 серпня 2023 року).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_3 про зміну поведінки щодо прийняття участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на департамент служби у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійокв дохід держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Третя особа департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Повний текст рішення складено та підписано 21 листопада 2025 року.

Суддя І.В. Березовська