Провадження № 2/643/936/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025

21 листопада 2025 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 років померла мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб з батьком заявниці ОСОБА_4 розірваний 13.07.1976, після чого мати повернула себе дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Заявниця є донькою померлої ОСОБА_3 10.08.1996 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , взявши його прізвище. Наприкінці вересня 2024 звернулася до П`ятої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини і оформлення своїх скалкових прав. Інших спадкоємців, крім заявниці, не має. Проте, 02.10.2024 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2074/02-31 з посиланням та те, що згідно ст.1272 ЦК України вважається спадкоємцем, яка не прийняла спадщину у зв`язку з тим, що на момент смерті матері, з останньою були зареєстровані за різними адресами та відсутністю факту її постійного проживання разом із матір`ю на час відкриття спадщини. Так, дійсно ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а заявниця, зареєстрована у тому ж будинку, в тому ж під`їзді, але у квартирі АДРЕСА_2 . Позивачка та її матір разом мешкали багато років у квартирі АДРЕСА_2 по вищевказаної адреси через об`єктивні причини. Квартира позивачки АДРЕСА_2 розташована на другому поверсі будинку, в той час як житло матері на 6-му поверсі. З урахуванням віку та стану здоров`я матері, перманентної поломки ліфту переїзд останньою до квартири доньки, був необхідним та логічним. Крім того, ним було комфортне удвох, оскільки ані позивачка, ані її матір у шлюбі не перебували, інших близьких родичів не мали та у кожної із них була окрема кімната для проживання. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, заявниця опікувалася матір. Через стан свого здоров`я, матір рідко виходила з дому, а тому їм будо зручно при таких обставинах проживати разом. Також заявниця вказує, що саме з її квартири АДРЕСА_2 матір 10.02.2022 була забрана ШМД до лікарні під час її захворювання на ковід-19, де вона ї померла. 15.10.2024 сусідами за будинком складений акт про фактичне та постійне проживання ОСОБА_1 разом з її матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали викладені у позові обставини та його вимоги повністю, просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, заяв про поважні причини своєї неявки або про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надійшло, правом надання відзиву проти позову, пред`явлення зустрічного позову, не скористався.

Суд, вивчивши доводи позивача, враховуючи позицію відповідача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про одруження, свідоцтва про смерть, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, довідки про реєстрацію місця проживання особи, свідоцтва про право власності на житло (а.с.10-18, 29,30).

Позивачка просить суд встановити факт постійного проживання неї разом із матір`ю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

На підтвердження своїх доводів позивачем також в якості доказів надано акт про проживання ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно постійно мешкала разом із своєю матерію за адресою: АДРЕСА_3 і вела з нею спільне господарство, здійснювала за нею догляд, під чим підписалися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.22).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , для якої ОСОБА_1 знайома з 1985 року і досі підтримує дружні стосунки зазначила, що неї відомо про сумісне проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю у своєї квартирі АДРЕСА_2 , оскільки остання була особою похилого віку та ОСОБА_1 за нею доглядала. Приходила до них та бачила особисті речі матері у вказаної квартирі. Свідку відомо, що матір ОСОБА_1 захворіла на Covid-19 через що і померла у лютому 2022. Підтвердила, що підписувала акт про проживання ОСОБА_1 разом із матір`ю у квартирі АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 є сусідкою протягом 20 років, проживають у одному під`їзді будинку АДРЕСА_5 . Через похилий вік та стан здоров`я ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 проживала до своєї смерті у квартирі останньої, оскільки квартира АДРЕСА_2 розташована на 2-му поверсі, тому їм було зручно. ОСОБА_1 доглядала матір, яка в останній час хворіла. Свідок відвідувала їх родину, а тому з впевненістю стверджує, що вони проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 . Свідку відомо, що коли ОСОБА_3 захворіла, проживаючи у квартирі доньки, то ШМД для неї викликали саме за цією адресою. Підтвердила факт того, що підписувала акт про проживання ОСОБА_1 разом із матір`ю у квартирі АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що проживає у квартирі АДРЕСА_6 та є сусідкою ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 за тією ж адресою. Мати ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживала у квартирі на 6-му поверсі. Через свій похилий вік та погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 вже було важко та незручно пересуватися з 6-го поверху, а тому стали разом із донькою ОСОБА_1 проживати разом у квартирі останньої на 2-му поверсі у квартирі АДРЕСА_2 . Свідок бачила, як ОСОБА_1 доглядала за матір`ю, допомагала пресуватися тощо. Коли ОСОБА_3 тяжко захворіла, то викликали до неї ШМД саме за адресою доньки, звідки її й госпіталізували.

Із інформації КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» від 20.05.2025 №02-2006/С вбачається, що перевіркою форм первинної медичної облікової документації встановлено, що 10.02.2022 службою ЕМД прийнятий виклик до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , було надано допомогу відповідно поставленого діагнозу і доправлено на шпиталізацію до медичного закладу з адреси: АДРЕСА_3 (а.с.77).

Як вже судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1998 квартира АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.23).

Маючи намір оформити спадщину, позивачка ОСОБА_1 звернулася до П`ятої ХМДНК із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса П`ятої ХМДНК від 02.10.2024 №2074/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 через те, що у встановлений законом строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини, при тому, що на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем (а.с.11).

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

З п.п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд аналізуючи вищевикладене, дійшов висновку, що на підставі зібраних документах вбачається факт наявності спільного проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_3 на час смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час відкриття спадщини, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскільки його вимога законна, обґрунтована та підтверджена належними доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_3 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Харківська міська рада, адреса місця знаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції,7; 3.

Суддя О.О. Сугачова