ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2025 року

м.Харків

справа №953/8132/21

провадження № 22-ц/818/4973/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Агенція нерухомості "Метраж" про стягнення неустойки за попереднім договором та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2025 року, постановлене під головуванням судді Губської Я.В.,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Агенція нерухомості "Метраж" про стягнення неустойки за попереднім договором та моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2025 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансового внеску в розмірі 28360,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що 28.12.2020 року в АН «Метраж» між відповідачкою та ОСОБА_1 був підписаний попередній договір купівлі-продажу (договір завдатку), за яким була визначена дата укладення основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а саме 03 березня 2021 року та сума в розмірі 864 980,00 гривень, що еквівалентно 30 500,00 доларів США. Попереднім договором (договором завдатку) було обумовлено, що ОСОБА_1 (Покупець за договором) в момент укладення цього договору передає відповідачці (Продавець за договором) грошову суму в розмірі 28 360,00 гривень, що еквівалентно 1000,00 доларів США. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції у неї не було можливості надати докази того, що суму зазначену в попередньому договорі у розмірі 28 360,00 гривень, що еквівалентно 1000,00 доларів США, відповідач залишила на зберіганні в Агенції нерухомості «Метраж». Вказує, що на час подання апеляційної скарги, в неї є підтвердження фактів викладених вище належними доказами, які повністю підтверджують те, що кошти в розмірі еквівалентній 1000,00 доларів США залишені на відповідальне зберігання в Агенції нерухомості «Метраж», а саме: розписка від 28.12.2020 року, засвідчена представником агентства Карпенко Лілією Сергіївною та печаткою АН «Метраж» та її заява від 01.04.2022 року на ім`я директора АН «Метраж», ОСОБА_3 , в якій зазначено, що вона просила передати Покупцю, ОСОБА_1 , грошову суму у розмірі еквівалентній 1000 доларів США, що знаходиться на зберіганні в агентстві нерухомості. Таким чином, вважає що рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.08.2025 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 суми авансового внеску в розмірі 28360,00 грн підлягає скасуванню з відмовою у задоволення позовних вимог. Зазначає, що позивачка не надала суду належних доказів, які б свідчили про те, що у зв`язку з відмовою відповідачки у продажі квартири вона зазнала психологічних страждань та інші негативні наслідки морального характеру, тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню також в частині стягнення моральної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума 1000 доларів США, еквівалент 28360 грн є авансом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про те, що дана сума грошових коштів була нею залишена в агентстві нерухомості є нічим не підтвердженими, голослівними, враховуючи, що докази в обґрунтування своїх заперечень повинні бути подані стороною, а належних та допустимих доказів залишення даної суми в агентстві відповідачем під час усього розгляду справи в суді першої інстанції надано не було. Суд погодився частково з доводами позивача про те, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні останнім умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, позивачу було завдано моральні страждання, які полягають у впливі на її психічний, фізичний та моральний стан. З огляду на зазначене вище, суд вважав можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково на суму 1000 грн, і дану суму вважає обґрунтованою, виходячи з обставин справи.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 28 грудня 2020 року між ОСОБА_2 (далі «Продавець») та ОСОБА_1 (далі «Покупець») було укладено Договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (далі «Попередній договір») нерухомого майна.

Предметом вказаного договору, відповідно до п. 1.1. є 45/100 часток квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.1.2 Попереднього договору, встановлено обов`язок Продавця укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на умовах, визначених Попереднім договором, який повинен бути підписаний та посвідчений в період часу з 16-00 до 18-00, але не пізніше 18-00 год. 03.03.2021 року у нотаріуса Рудаєвої В.О. за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому вартість придбаного об`єкта нерухомості повинна становити суму в розмірі 864 980,00 (вісімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн, що еквівалентно 30 500,00 (тридцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Відповідно до п. 2.2.2 Попереднього договору, для виконання зобов`язань взятих на себе Продавцем за Попереднім договором (сплата заборгованості з комунальних послуг, сплата витрат з оформлення документів, необхідних для укладення договору і зняття з реєстрації всіх зареєстрованих осіб в об`єкті нерухомості, що продається та ін.) Покупець в момент укладення Попереднього договору передає Продавцеві грошову суму в розмірі 28 360,00 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) грн, що еквівалентно 1 000,00 (одна тисяча) доларів США.

Позивач вказує, що 03.03.2021 року Продавець у визначений Попереднім договором час - з 16-00 до 18-00 год., але не пізніше 18-00 год. до нотаріуса, зазначеного в договорі - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 - не з`явилася.

В зв`язку з вказаним, зазначеним нотаріусом було складено та видано Покупцю, ОСОБА_1 свідоцтво, в якому зазначено: «Я, Рудаєва В.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області посвідчую, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , 03 березня 2021 року о 18 годині 00 хвилин знаходилась у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , що є робочим місцем приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Рудаєвої Вікторії Олександрівни. Її особу встановлено.»

Вказане Свідоцтво є підтвердженням того, що у вказаний день та час ОСОБА_1 , Покупець, з`явилася до нотаріуса Рудаєвої В.О. для укладення Договору купівлі-продажу, однак угода не відбулася з причини неприбуття ОСОБА_2 , Продавця.

Цього ж дня Покупцем було направлено Продавцеві (за адресою реєстрації - АДРЕСА_5 ) лист-повідомлення, за текстом якого зазначено про порушення Продавцем п. 2.1.2.Пропереднього договору, а саме укладення 03.03.2021 року Договору купівлі-продажу квартири та запропоновано все таки укласти Договір купівлі-продажу до 12 березня 2021 року на тих самих умовах. Пізніше Продавець зателефонувала Покупцю та зазначала, що угода відбудеться 01.04.2021 року.

Станом на день подання даної позовної заяви Договір купівлі-продажу між Позивачем та Відповідачем не укладено, квартира, що буда предметом Попереднього договору досі належить Відповідачу, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, Продавець (Відповідач) порушила умови Попереднього договору, а саме п. 2.1.1. та п. 2.1.2., та основний Договір купівлі-продажу так і не було укладено з вини Відповідача, в зв`язку з чим останній має понести відповідальність, передбачену таким Договором.

Пунктом 4.1. Попереднього договору визначено, що у разі невиконання зобов`язань взятих на себе Продавцем, він сплачує Покупцеві суму, зазначену в п. 2.2.2. і неустойку в розмірі 28 360,00 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) грн., що еквівалентно 1 000,00 (одна тисяча) доларів США.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що Продавець, ОСОБА_5 в зв`язку з невиконням умов Попереднього договору та ухиленням від укладення основного договору - Договору купівлі-продажу, має повернути ОСОБА_1 забезпечувальний (авансовий) платіж у розмірі 28 360,00 грн.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що 28 грудня 2020 року між ОСОБА_2 (далі «Продавець») та ОСОБА_1 (далі «Покупець») було укладено Договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (далі «Попередній договір» нерухомого майна. Предметом вказаного договору, відповідно до п. 1.1. є 45/100 часток квартири АДРЕСА_1 . Разом з тим п. 2.1.2 Попереднього договору, встановлено обов`язок Продавця укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на умовах, визначених Попереднім договором, який повинен бути підписаний та посвідчений в період часу з 16-00 до 18-00, але не пізніше 18-00 год. 03.03.2021 року у нотаріуса Рудаєвої В.О. за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому вартість придбаного об`єкта нерухомості повинна становити суму в розмірі 864 980,00 (вісімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн., що еквівалентно 30 500,00 (тридцять тисяч п`ятсот) доларів США. Відповідно до п. 2.2.2 Попереднього договору, для виконання зобов`язань взятих на себе Продавцем за Попереднім договором (сплата заборгованості з комунальних послуг, сплата витрат з оформлення документів, необхідних для укладення договору і зняття з реєстрації всіх зареєстрованих осіб в об`єкті нерухомості, що продається та ін..) Покупець в момент укладення Попереднього договору передає Продавцеві грошову суму в розмірі 28 360,00 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) грн., що еквівалентно 1000,00 (одна тисяча) доларів США. Однак, 03.03.2021 року Продавець у визначений Попереднім договором час - з 16-00 д 18-00, але не пізніше 18-00 год. до нотаріуса, зазначеного в такому договорі - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 - не з`явилася. В зв`язку з вказаним, зазначеним нотаріусом було складено та видано Покупцю, ОСОБА_1 свідоцтво в якому зазначається: «Я, Рудаєва В.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області посвідчую, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , 03 березня 2021 року о 18 годині 00 хвилин знаходилась у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , що є робочим місцем приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Рудаєвої Вікторії Олександрівни. Її особу встановлено.» Вказане Свідоцтво є підтвердженням того, що у вказаний день та час ОСОБА_1 , Покупець, з`явилася до нотаріуса Рудаєвої В.О. для укладення Договору купівлі-продажу, однак угода не відбулася з причини неприбуття ОСОБА_2 , Продавця. Цього ж дня Покупцем було направлено Продавцеві (за адресою реєстрації - АДРЕСА_5 ) лист-повідомлення, за текстом якого зазначено про порушення Продавцем п. 2.1.2. Пропереднього договору, а саме укладення 03.03.2021 року Договору купівлі-продажу квартири та запропоновано все таки укласти Договір купівлі-продажу до 12 березня 2021 року на тих самих умовах. Однак, пізніше Продавець зателефонувала Покупцю та зазначала, що угода відбудеться 01.04.2021 року. Але за день до вказаної дати Продавець відмінила укладення угоди з невідомих причин та до нотаріуса на підписання Договору купівлі-продажу не з`явилася. Станом на день подання даної позовної заяви Договір купівлі-продажу між Позивачем та Відповідачем не укладено, квартира, що буда предметом Попереднього договору досі належить Відповідачу, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином Продавець (Відповідач) порушив умови Попереднього договору, а саме п. 2.1.1. та п. 2.1.2., та основний Договір купівлі-продажу так і не було укладено з вини Відповідача, в зв`язку з чим останній має понести відповідальність, передбачену таким Договором. Так, відповідно до п. 4.1. Попереднього договору, у разі невиконання зобов`язань взятих на себе Продавцем, він сплачує Покупцеві суму, зазначену в п. 2.2.2. і неустойку в розмірі 28 360,00 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) грн., що еквівалентно 1000,00 (одна тисяча) доларів США. Таким чином, Продавець, ОСОБА_5 в зв`язку з не виканням умов Попереднього договору та ухилянням від укладення основного договору - Договору купівлі-продажу, має повернути ОСОБА_1 забезпечувальний платіж у розмірі 28 360,00 грн. і додатково понести відповідальність у вигляді сплати неустойки в розмір 28 360,00 грн. Однак, Відповідач відмовляється сплатити Позивачу вказані суми, що змушує останню звернутись до суду для відновлення свого порушеного права. Представник вказав, що позивачу було завдано моральної шкоди. Так, відповідно до умов Попереднього договору основний Договір купівлі-продажу мав бути укладений 03.03.2021 року. Саме цього числа ОСОБА_1 мала набути права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В зв`язку з вказаним, після укладення Попереднього договору від 28.12.2020 року Позивач, маючи бажання якнайшвидше розпочати ремонтні роботи в новій квартирі та переїхати на постійне місце проживання, почала замовляти меблі до такої кварти та ближче до 03.03.2021 року, дня купівлі квартири, почала закуповувати матеріали для проведення ремонтних робіт. Так, починаючи з січня 2021 року по березень 2021 року позивачем було придбано значну кількість матеріалів для виконання ремонту, меблі, сантехніку та інше на загальну майже 75 000,00 грн, що підтверджується копіями квитанцій наданими до позовної заяви. Вказані речі мають великий об`єм та потребують для зберігання окреме приміщення. В зв`язку з вказаним, позивачем 12.02.2021 року на місяць було укладено Договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , в яке було зібрано всі зазначені речі, з тим розрахунком, що 03.03.2021 року вона стане власницею нової квартири, куди перемістить всі матеріали, сантехніку та розпочне ремонт. Розмір щомісячної орендної плати становить 3 (три тисячі) гривень. Однак в зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу не було укладено, та Позивач не мала куди дівати куплені матеріали та сантехніку, змушена була продовжити оренду приміщення ще на два місяці з можливістю пролонгації до того часу як позивачем буде знайдена та придбане нове житлове приміщення. Таким чином, вважає, що вона зазнала фінансових втрат з вини Відповідача через не укладення Договору купівлі-продажу, розмір яких вже на день подання позову становить 6000 грн. Окрім того, просила звернути увагу також на сильні переживання Позивача, через розчарування та втрати омріяного житла, до якого на постійне проживання разом з чоловіком та 6-ти місячною дитиною Позивач прагнула переїхати вже до літа. Вважає, що в зв`язку з винною поведінкою Відповідача Позивач зазнала фінансових втрат, змушена повторно займатися пошуком житла, їздити на огляд з грудною дитиною, що є досить важко, хвилюватися через порушені плани щодо переїзду, що мали наслідком душевне хвилювання. Позивач оцінює розмір моральної шкоди в 10000 грн. Крім того, просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини 1 та 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Отже, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України).

Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно Договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 28 грудня 2020 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони домовились укласти договір купівлі-продажу 45/100 часток квартири АДРЕСА_1 до 18-00 год. 03.03.2021 року.

Серед обов`язків покупця відповідно до п. 2.2.2 Попереднього договору, для виконання зобов`язань взятих на себе Продавцем за Попереднім договором (сплата заборгованості з комунальних послуг, сплата витрат з оформлення документів, необхідних для укладення договору і зняття з реєстрації всіх зареєстрованих осіб в об`єкті нерухомості, що продається та ін..) Покупець в момент укладення Попереднього договору передає Продавцеві грошову суму в розмірі 28 360,00 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) грн., що еквівалентно 1000,00 (одна тисяча) доларів США.

Разом з тим договір купівлі-продажу, вказаного об`єкта нерухомості укладено не було.

З огляду на викладене, встановивши, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження 14-727цс19).

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Факт передачі зазначених коштів підтверджується змістом укладеного між сторонами договору.

Посилання апелянта на те, що дана сума грошових коштів була нею залишена в агентстві нерухомості, які були зобов`язані повернути позивачу(покупцю) у разі невиконання умов попереднього договору, колегією суддів не приймається, оскільки в договорі, за яким було передано кошти, не ужгоджено умови про залишення на зберігання коштів авансу - агентству нерухомості та вимоги щодо повернення коштів саме представником агентства.

Передання відповідачкою коштів на зберігання іншій особі, не позбавляє її права вимагати повернення зазначених грошей на свою користь.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у вигляді авансу, одержаних за договором, з ОСОБА_2 на користь позивачки.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди судова колегія зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Матеріали справи не містять, а позивачкою суду не надано доказів спричинення їй відповідачкою моральної шкоди внаслідок невиконання умов договору про намір продати квартиру.

При цьому умовами зазначеного договору не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі його невикоанння.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Позивачем надано суду: договір про надання адвокатом правової допомоги надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 01.04.2021 року, додаток №1 до договору про надання адвокатом правової допомоги надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 01.04.2021 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність, квитанцію про оплату послуг за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції вважав, що достатнім і пропорційним, з урахуванням заяви про зменшення витрат, є розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Підстав для його зменшення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381,382,383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2025 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова