ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

18 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

У січні 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області було подано позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 (далі, відповідачка), ОСОБА_2 (далі, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 67/П/31/2007/840 від 14 лютого 2008 року.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 14 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 67/П/31/2007/840.

Згідно умов договору, сума кредиту 67 013,328 доларів США. Строк кредитування до 13 лютого 2026 року, процентна ставка 14,29 % річних. Розмір щомісячного платежу за процентами 843,32 долари США.

Кредит має цільове призначення і був наданим для придбання нерухомості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором кредиту було укладено договір іпотеки, а також договір поруки від 14 лютого 2008 року з відповідачем ОСОБА_2 , як поручителем.

В подальшому, внаслідок укладення нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором № 67/П/31/2007/840 від 14 лютого 2008 року.

Відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту і процентів за користування кредитом, внаслідок чого за період часу з 10 листопада 2021 року до 10 жовтня 2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 814 184,64 гривні, з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту 81 071,92 гривні, прострочена заборгованість за процентами 733 112,72 гривні.

З урахуванням наведених обставин, позивач просив стягнути зазначену вище заборгованість в солідарному порядку з відповідачів, як позичальниці за кредитним договором та поручителя, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 січня 2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 51, т. 1).

08 січня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження та було призначеним підготовче судового засідання (а. с. 57, 57, зворот, т. 1).

06 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачкою ОСОБА_1 (а. с. 76-84, т. 1).

За змістом відзиву на позовну заяву стверджується про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, відповідачка, не оспорюючи обставин укладення договору та отримання коштів в борг для придбання будинку, а також обставин відступлення права вимоги до позивача, як нового кредитора, стверджує про відсутність у позивача ліценції на здійснення валютних операцій, що виключає можливість останнього вимагати стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, предметом якого є отримання грошових коштів в іноземній валюті.

Крім того, відповідачка стверджує, що право вимоги позивача, як первісного кредитора, повинно бути підтвердженим оригіналами кредитного договору і договору поруки, які у позивача відсутні. Що є окремою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, відповідачкою було заявленим клопотання про витребування доказів оригіналу зазначених вище договорів поруки і кредитного договору (а. с. 90-94, т. 1).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року зазначене клопотання було задоволеним і витребувано від Державної іпотечної установи оригінали договору № 67/П/31/2007/840 від 14 лютого 2008 року та договору поруки від 14 лютого 2008 року (а. с. 109-109, зворот, т. 1).

27 березня 2025 року на адресу суду надійшла заява про виконання ухвали суду про витребування доказів, за змістом якої слідує, що від первісного кредитора до позивача, як нового кредитора, зазначені договори були передані в копіях, до заяви долучена копія акту прийому-передачі документів від 11 червня 2020 року (а. с. 119-120, 123-125, т. 1).

02 квітня 2025 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області було закритим підготовче судове засідання та призначено справу для розгляду у судовому засіданні по суті (а. с. 128- 128, зворот).

24 квітня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від відповідача ОСОБА_2 (а. с. 148-152, т. 1).

За змістом зазначених пояснень відповідач заперечує правильність розрахунку заборгованості та стверджує про існування підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за процентами і тілом кредиту, які виникли до лютого 2017 року.

Також, 24 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву (а. с. 160-165, т. 1).

Зі змісту відзиву слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач не підтвердив свого правами вимоги та розміру сум, заявлених до стягнення, враховуючи те, що надані позивачем докази для підтвердження розміру заборгованості є неналежними. Окремо відповідач стверджує, що існують підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, що виникла до лютого 2017 року.

06 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , подане з використанням системи «Електронний суд» про витребування доказів (а. с. 168-172, т. 1).

В судовому засіданні 06 травня 2025 року протокольною ухвалою було відмовлено задоволенні зазначеного вище клопотання про витребування доказів з огляд на порушення строків заявлення такого клопотання і заявлення цього клопотання під час розгляду справи по суті (а. с. 182, т. 1).

В подальшому, судове засідання було неодноразово відкладеним за клопотанням учасників справи.

27 серпня 2025 року представником позивача з використанням системи «Електронний суд» подані пояснення щодо підстав переведення заборгованості позичальників у гривневий еквівалент (а. с. 15-21, т. 2).

12 вересня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 були надані додаткові письмові пояснення у справі (а. с. 63-66).

В цих поясненням ним додатково наведені доводи і аргументи щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості. Додатково відповідач навів аргументи щодо неможливості стягнення з нього процентів за кредитним договором, так як з 2022 року проходив військову службу за мобілізацією і звільняється від сплати процентів в силу прямої вказівки закону.

06 листопада 2025 року відповідачем ОСОБА_2 з використанням системи «Електронний суд» було поданим клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи № 2/381/2972/25 про визнання недійсним договору поруки від 14 лютого 2008 року (а. с. 90-92, т. 2).

В судовому засіданні у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено, так як зупинення провадження з цих підстав на стадії розгляду справи по суті не можливо в силу імперативної норми частини 3 статті 210 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, що викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити повністю, додатково зазначив, що відсутність оригіналів кредитного договору і договору поруки не перешкоджає стягненню заборгованості. Представник позивача додатково звернув увагу, що переведення заборгованості за кредитом в національну валюту не порушує прав позичальника і поручителя, адже після такого переведення сума, яка заявлена до стягнення, є істотно меншою і відповідачі звільнені від ризиків девальваційних процесів.

На уточнюючі питання суду представник позивача повідомив, що виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою та порукою. Станом на дату розгляду справи в суді не було звернено стягнення на предмет іпотеки.

Представниця відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечувала, стверджувала, що у позивача відсутні підстави для нарахування заборгованості в національній валюті, так як кредит був наданим у іноземній валюті, а відповідачка, як сторона кредитного договору, згоду на зміну умов договору не надавала.

На уточнюючі питання суду представниця відповідача повідомила, що обставини укладення кредитного договору і його зміст не заперечує, факт отримання коштів за договором також не заперечує.

Зі слів представниці відповідачки здійснювались часткові виплати заборгованості первісному кредитору, однак квитанції не збереглись.

Також, представницею відповідачки підтверджено, що договір відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшли права кредитора у кредитному зобов`язанні, оскарженим в судовому порядку не був, зазначений правочин недійсним судом не визнавався.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, спочатку зазначав, що за відсутності оригіналу договору поруки і кредитного договору стягнення заборгованості не можливо, в подальшому окремо зауважив, що надана копія договору поруки містить недостовірну інформацію, в тому числі щодо зазначення його РНОКПП, що ставить під сумнів сам факт укладення договору поруки і в подальшому стало підставою для звернення до суду із позовом про визнання договору поруки недійсним.

На уточнюючі питання суду відповідач повідомив, що внаслідок давності подій, не пам`ятає, чи підписував він договір поруки, яку саме редакцію договору поруки підписував і не може підтвердити, що на договорі поруки, копія якого долучена до матеріалів справи, міститься його підпис.

Додатково, на уточнюючі питання суду представниця відповідачки та відповідач повідомили, що вимог від первісного кредитора про дострокове повернення заборгованості не отримували.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зміст заяв по суті спору та письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 18 листопада 2025 року до 09 години 50 хвилин.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зміст заяв по суті спору та письмові матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини.

Так, судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 67/П/31/2007/840 (а. с. 9-13, т. 1).

Згідно умов пунктів 1.1, 1.3.1, 1.4, 3.3.1 договору, сума кредиту 67 013,328 доларів США. Строк кредитування до 13 лютого 2026 року, процентна ставка 14,29 % річних. Розмір щомісячного платежу за процентами 843,32 долари США.

14 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством КБ «НАДРА» і ОСОБА_2 , як поручителем було укладено договір поруки (а. с. 15-16, т. 1).

Згідно із пунктами 1.1 і 1.2 договору поруки, поручитель в повному обсязі солідарно відповідає із ОСОБА_1 за виконання зобов`язань за кредитним договором № 67/П/31/2007/840.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 67/П/31/2007/840 було укладено договір іпотеки від 14 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О. А. та зареєстрований в реєстрі № 411 (а. с. 17-20, т. 1).

21 травня 2020 року між ПАТ КБ «НАДРА» і Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги, за яким до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги, в тому ч ислі і, за кредитним договором № 67/П/31/2007/840(а. с. 31-37, т. 1).

Відповідачка, як позичальниця, умов договору не виконує та не сплачує поточну заборгованість за тілом кредиту і процентами.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили дострокове припинення дії кредитного договору, в тому числі, внаслідок направлення вимоги про повернення всієї суми кредиту, чи внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом не встановлено обставин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом не встановлено обставин щодо нікчемності означеного вище договору відступлення права вимоги чи визнання його недійним.

Позивачем наданий розрахунок поточної заборгованості за кредитним договором № 67/П/31/2007/840 за період часу з 10.11.2021 року до 10.10.2024 року. Загальний розмір нарахованої заборгованості становить 814 184,64 гривень та включає: 81 071,92 гривню заборгованість за тілом кредиту, 733 112,72 гривень заборгованість за процентами (а. с. 28-30, т. 1).

Відповідачі зазначеного розрахунку заборгованості не спростували, контр розрахунку не надали, як не надали і доказів здійснення платежів для погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, як первісному кредитору, так і позивачу, як новому кредитору.

Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають наступні правові норми.

Тут і надалі суд застосовує до спірних правовідносин норми Цивільного кодексу України в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору.

Згідно приписів частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно приписів частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів частини 1-2 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно приписів частини 1 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно приписів частини 1 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених вище правових норм, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зокрема, суд враховує, що між 14 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 67/П/31/2007/840. Умови договору погоджені сторонами. Договір не є нікчемним в силу закону та не визнавався судом не дійсним.

Зазначеним договором передбачені обов`язки позичальниці сплачувати періодичні платежі за тілом кредиту та процентами.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про реалізацію кредитором права на дострокове стягнення заборгованості, а отже у кредитора, в тому числі і у позивача, як нового кредитора, наявне право на отримання від відповідачки, як позичальниці, періодичних платежів, а у випадку їх несплати стягнення цих сум в примусовому порядку.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що в період часу з 10.11.2021 року до 10.10.2024 року позичальницею чи поручителем були здійснені виплати поточних платежів за тілом кредиту та процентами.

Судом встановлено, що після укладення договору відступлення права вимоги 21 травня 2020 року до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідачів, як позичальниці і поручителя.

Суд приймає до уваги, що зазначений договір відступлення права вимоги не був оскарженим відповідачами, і судом не встановлено обставин, які б свідчили про його нікчемність.

Суд зауважує, що між відповідачем та первісним кредитором був укладеним договір поруки від 14 лютого 2008 року, яким встановлено солідарна відповідальність поручителя.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про припинення поруки або про визнання недійним цього договору.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Суд додатково зауважує, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем є арифметично правильним та не спростований відповідачами.

Суд відхиляє доводи відповідачів щодо неможливості стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами після односторонньої зміни позивачем, як новим кредитором, валюти зобов`язання.

В цьому випадку суд зазначає, що дії позивача щодо переведення заборгованості за кредитом в національну валюту оскарженими не були, таке переведення не припиняє дії кредитного договору та права кредитора нараховувати проценти за користування кредитом і вимагати здійснення поточних платежів для повернення тіла кредиту.

Крім того, з огляду на девальваційні процеси, розмір щомісячного платежу позичальниці після переведення заборгованості за кредитом в національну валюту істотно зменшився, порівняно з тим, якби поточні платежі були нарахованими, виходячи із курсу долара США станом на дату здійснення таких платежів.

Отже, права позичальниці та поручителя в цьому випадку не порушені.

Також, суд критично оцінює доводи відповідачів щодо неможливості прийняття до уваги розрахунку заборгованості без первинних документів, так як зазначений розрахунок заборгованості здійснений на основі умов договору і відповідачі не надали доказів здійснення сплати платежів у період часу, зазначений в розрахунку, а також не навели аргументів, які б ставили під сумнів правильність розрахунку заборгованості.

Також суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією з 24 лютого 2022 року до 31 січня 2024 року, що підтверджується довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 вересня 2025 року № 11/555 (а. с. 139, т.2), однак суд зауважує, що в цьому випадку кредит був отриманим для придбання об`єкту житлового фонду, а отже до спірних правовідносин не застосовуються положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд також кредитно оцінює посилання відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності, так як заявлена до стягнення заборгованість визначена за період часу з 10 листопада 2021 року до 10 жовтня 2024 року, а отже строки позовної давності в цьому випадку не є пропущеними і їх тривалість визначається з урахуванням пунктів 12, 19 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України (в редакції, чинній до 04 вересня 2025 року).

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на зазначені ним невідповідності, допущені під час укладення договору поруки та подальше оскарження цього договору в судовому порядку, так як в силу приписів статті 204 ЦК України та дії презумпції правомірності правочинів, цей договір є чинним станом на дату розгляду справи судом та, відповідно, є регулятором спірних правовідносин.

Суд зауважує, що на стадії підготовчого провадження відповідачем не було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для спростування обставин щодо підписання ним зазначеного вище договору поруки.

Отже, з урахування встановлених порушень відповідачами умов кредитного договору та існування у них солідарного обов`язку щодо погашення заборгованості перед позивачем, як новим кредитором, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України стягує з відповідачів у рівних частках понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи вище викладене, керуючись приписами статті 11, 16, 202, 204, 509, 526, 543, 554, 610, 1054 ЦК України (в редакції, чинній станом на 14.02.2008 року), статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 67/П/31/2007/840 у сумі 814 184,64 гривень, що складається: із заборгованості за тілом кредиту за період часу з 10 листопада 2021 року до 10 жовтня 2024 року у сумі 81 071,92 гривні, заборгованості за нарахованими процентами за період часу з 10 листопада 2021 року до 10 жовтня 2024 року у сумі 733 112,72 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи 6 106,38 гривень як компенсацію витрат позивача зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи 6 106,38 гривень як компенсацію витрат позивача зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Державна іпотечна установа, , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя В.О.Самуха