Справа № 159/6184/25
Провадження № 2/159/2021/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28), від імені якого діє представник Усенко Михайло Ігорович (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересня 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі позивач), від імені якого діє представник Усенко М.І. (далі представник позивача), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 6240234 від 17.05.2024 у розмірі 13766,60 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.05.2024 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем у електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 6240234, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 3000 грн.

24.09.2024 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладеного договір відступлення права вимоги № 110-МЛ за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 6240234, що укладений з відповідачем.

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгваність за кредитним договором у розмірі 13766,60 грн, з яких: заборгованості за тілом кредиту 3000 грн., заборгованості за процентами 4821,60 грн., прострочена заборгованість за комісією 345 грн. та сума неустойки 5600 грн.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 18.09.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу під особистий підпис поштового відправлення № 679 яким він повідомлявся про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками отримав 16.10.2025.

Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

17.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 6240234.

Сума кредиту становить 3000 грн (1.2). Кредит надається загальним строком на 345 днів з 17.05.2024 (п. 1.3). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду становлять 255,5% річних (п. 1.5.2). Проценти за користування кредитом протягом решти строку користування становлять 511% річних (п. 1.5.3). Комісія за надання кредиту 345 грн (п. 1.5.1). Кредитні кошти надаються позичальнику на його картку НОМЕР_1 (п. 2.1). У разі прострочення позичальником зобов`язань по поверненню кредиту та)або сплат процентів чи комісії, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 700,00 грн за кожен випадок порушення (п. 4.1).

Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1).

Додатком №1 до Договору про споживчий кредит №6249234 від 17.05.2024 затверджений графік платежів, відповідно до якого позичальник мав здійснити 23 платежі у період з 17.05.2024 по 27.04.2025. Перший розрахунковий період складає з 17.05.2024 по 01.06.2024.

У Додатку №2 до кредитного договору міститься заява на отримання кредиту №6240234 у якій зазначені ПІП відповідача, її РНОКПП, дата народження, номер паспорта громадянина України, адресу проживання, місце роботи, зазначені умови на яких просить видати позичальник кредит, а також зазначено реквізити платіжної карти позичальника на які має бути зарахований кредит НОМЕР_1 .

У реквізитах сторін кредитного договору, та заяві на отримання кредиту № 6240234 від 17.05.2024, зазначені прізвище ім`я по батькові відповідача, дата народження, її адреса проживання, РНОКПП, серія і номер паспорта, електронна адреса, мобільний телефон.

Кредитний договір та додатки до нього, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором «352572», який зазначений на самому договорі та додатково підтверджується довідкою від 24.10.2022 виданою ТОВ «Мілоан».

Платіжним дорученням 131316583 від 17.05.2024 підтверджується перерахування коштів згідно з кредитним договором 6240234 на реквізити картки НОМЕР_1 в розмірі 3000 грн 17.05.2024.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 6240234 від 17.05.2024 проведеним ТОВ «Мілоан» стверджується, що заборгованість відповідача за період з 17.05.2024 по 24.09.2024 складає 13766,60 грн з яких:

3000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить

4821,60 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить

345 грн. прострочена заборгованість за комісією становить

4900 грн. сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання.

З виписки з особового рахунку за кредитним договором, виданою ТОВ «ФК «Кредит Капітал» станом на 20.08.2025 у відповідача існує заборгованість в розмірі 13766,60 грн з яких: 3000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 4821,6 грн заборгованості за процентами, 345,00 грн боргу за комісією та 5600,00 грн боргу за неустойкою.

Інформації про те, що відповідачу нараховувались проценти після 24.09.2024 у матеріалах справи відсутні.

24.09.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 110-МЛ.

За цим договором позивачу відступається за плату право грошової вимоги до боржників належні кредитору за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників ( п. 1.1 договору).

Права вимоги переходять до Нового кредитора у дату здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаній у п. 7.1. цього договору ( п. 6.2.2). Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників (п. 6.2.3).

Новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього Договору сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього Договору складає 1479167,31 грн. (п. 7.1 договору).

24.09.2024 між сторонами договору підписано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 24.09.2024 за яким на виконання договору № 110-МЛ позивач прийняв право вимоги до боржників на загальну суму 39824961,28 грн.

Витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 підтверджується передача позивачу права вимоги до відповідача за договором № 6240234 від 17.05.2024 в розмірі 13766,60 грн з яких: 3000,00 грн тіла кредиту, 4821,60 грн нарахованих процентів, 345 грн комісії та 5600,00 грн неустойки, порядковий №1400.

Платіжною інструкцією 5898 від 24.09.2024 підтверджується сплата позивачем 24.09.2024 ТОВ «Мілоан» 1479167,31 грн.

Випискою з ЄДР від 27.09.2021 підтверджується, що позивач здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (вед - 64.99).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання умов кредитного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір № 6240234 від 17.05.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «352572», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових послуг в позику мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання п. 6.2.3 договору відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано Акт приймання-передачі реєстру боржників, позивач в повному обсязі сплатив кошти в розмірі 1479167,31 грн на виконання п. 7.1 кредитного договору. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 46240234 від 17.05.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Копією платіжного доручення 131316583 від 17.05.2024 підтверджується факт перерахування відповідачу кредитних коштів в сумі 3000 грн 17.05.2024, оскільки в ньому зазначений номер його банківської карти. Зазначений номер банківської карти вказаний у кредитному договорі, як такий, що належать відповідачу.

Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю банківську карту, відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що відповідач 17.05.2024 отримав кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до графіку узгодженого сторонами, строк кредитування закінчився 27.05.2025.

В матеріалах справb відсутні докази того, що відповідач повернув кредитні кошти.

Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.

Отже, суд дійшов висновку, що станом на день звернення з позовом кредитні кошти в повному розмірі не повернуто, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 3000 грн є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як видно з розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача нараховані проценти за період користування кредитним коштами в розмірі 4821,60 грн за період з 17.09.2024 по 24.09.2024.

Відповідно до вимог п. 1.5.2 кредитного договору у період з 17.05.2024 по 01.06.2024 нараховуються за ставкою 255,5% річних, що складає 0,7% на день.

Водночас, відповідно до п. 1.5.3 кредитного договору, з 02.06.2024 по 24.09.2024 проценти нараховуються за ставкою 511% річних, що складає 1,4% на день.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заявлених позивачем вимог про стягнення процентів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього Закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів - 2,5 %;

протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 17.05.2024, тобто після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.

Отже, за період з 17.05.2024 по 01.06.2024 відповідачу нараховані проценти в розмірі 315,00 грн (3000,00 грн тіла кредиту * 255,5% річних / 365 днів * 15 днів).

За період з 02.06.2024 по 2.09.2024 відповідачу мали б бути нараховані проценти виходячи із процентної ставки, яка не перевищує 1% на день, а саме 3450,00 грн (3000,00 грн тіла кредиту * 1% * 115 днів).

З долучених до позову доказів видно, що після 24.09.2024, проценти за кредитним договором не нараховувались, адже позивач просить стягнути з відповідача той же розмір процентів, який перейшов до нього від первісного кредитора за договором факторингу від 24.09.2024.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач протягом дії кредитного договору чи після його завершення сплачував проценти за користування кредитними коштами.

Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованих процентів за період з 17.05.2024 по 24.09.2024в розмірі 3765,00 грн є підставною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п.1.5.1 договору № 6240234 від 17.05.2024, комісія за надання кредиту 345 грн, яка нараховується за ставкою 11,50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

У ст. 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як суд встановив вище, відповідач своєчасно умови кредитного договору не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив у визначений у графіку термін, а тому, відповідно до вимог п. 4.1 кредитного договору відповідачу могла нараховуватись неустойка в розмірі 700,00 грн за кожен випадко невчасної сплати. З розрахунку наданого позивачем идно, що неустойка була нарахована відповідачу в розмірі 5600,00 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань у період з 17.05.2024 по 24.09.2024.

Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і станом на сьогодні є чинним.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.

Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

На підставі викладеного, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 350,00 грн, однак вимоги про стягнення неустойки в розмірі 5600,00 грн є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково та стягнувши з відповідача на користь позивача 7110,00 грн з яких: 3000 грн суми виданого кредиту, 3765,00 грн нарахованих процентів за період з 17.05.2024 по 24.09.2024, 345 грн одноразової комісії; стягненні 1056,60 грн нарахованих процентів та 5600,00 грн неустойки необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з АО «Апологен»; акт № Д/1489 надання послуг від 20.08.2025, детальний опис наданих послуг до Акту №Д/1489 від 20.08.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги.

Сума наданих послуг, відповідно до договору становить 8000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На переконання суду, надані позивачу послуги були необхідними та пов`язані з розглядом спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не надав заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а можливості здійснити самостійне зменшення розміру цих витрат у зв`язку з їх неспівмірністю, суд законодавчо позбавлений.

Зазначеної позиції дотримується Касаційний Цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 та Велика Палата Верховного Суду, яка у п. 40, 43, 44 постанови від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц зазначила, що «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що розмір понесених позивачем судових витрат, які підлягають розподілу складає 8000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 7110,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 51,65% від суми позову 13766,66 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 51,65% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 4132,00 грн (51,65% від 8000,00 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредт-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 6240234 від 17.05.2024 у розмірі 7110,00 грн, з яких:

- 3000 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту;

- 3765,00грн. простроченої заборгованості за процентами з 17.05.2024 по 24.09.2024;

- 345 грн. заборгованості за комісією.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредт-Капітал» процентів в розмірі 1056,60 грн та 5600,00 грн неустойки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредт-Капітал» судовий збір у сумі 2422,40 грн та 4132,00 грн витрат на правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредт-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; );

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 17.11.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ