Провадження № 2/638/1581/25

24 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді: Хайкіна В.М.,
за участю секретаря: Веремчук Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про компенсацію вартості майна, -
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено в порядку загального позовного провадження, призначено судове засідання (головуючий суддя Аркатова К.В.).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2025 року, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
На підставі розпорядження №02-06/183 від 01.04.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нового головуючого суддю для розгляду вказаної справи Хайкіна В. М., що підтверджує протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 року.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2025 року цивільну справу прийнято до провадження судді Хайкіна В.М. та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причину неявки до суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилась, причину неявки не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, пояснень по суті справи до суду не надходило.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, якщо відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням вказаної статті.
Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Під час розгляду цивільної справи №638/5944/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про виділ частки майна в натурі та усунення перешкод у користуванні було встановлено наступне.
Згідно витягу з протоколу № 17 засідання виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих від 18.03.1952 встановлено: «Виконком Дзержинської районної ради депутатів трудящих вирішує надати в безтермінове користування під індивідуальну забудову земельну ділянку площею 563 кв.м. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7 ».
Згідно рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів Харківської області №290/1 від 21.10.1980 «Об утверждении акта готовности и ввода в эксплуатацию дома по АДРЕСА_1 » встановлено: «Гр. ОСОБА_7 на основании решения № 17 от 18.03.52 г. и договора на право постройки дома от 05.08.52 г. по АДРЕСА_1 построил дом общей площадью 56,4 кв.м., в том числе жилой - 36,6 кв.м. В последующем с разрешения исполкома произвел частичное переоборудование в доме, кроме того, с учетом наличия второй семьи, проживающей в доме, пристроил жилые и нежилые помещения, в результате чего, реально построенный дом представляет собой две квартиры общей площадью 118,0 кв.м., в том числе жилой - 69,7 кв.м. Обратился в исполком с просьбой принять реально существующий дом в эксплуатацию. Руководствуясь частью 2 статьи 102 гражданского кодекса и учитывая, что в доме проживает две семьи на 7 человек исполнительный комитет решил: 1. Предоставленный акт комиссии от 16.10.80 г. на жилой дом по АДРЕСА_1 общей площадью 118,0 кв.м., в том числе жилой 69,7 кв.м, на имя гр. ОСОБА_7 - утвердить».
Згідно договору дарування від 26.12.1980 гр. ОСОБА_7 подарував гр. ОСОБА_8 51/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 . За цим договором до обдарованої ОСОБА_8 переходять приміщення: літ. «А1 -1»: 1-1, 1-2, 1-3, 1- 4, 1-5, 1-6, 1-7, Уг сараю літ. «Б», % вбиральні літ. «Д», льох літ. «В», сарай літ. «Е», зливна яма літ. «З», № 1 ворота, /2 № 2, № 4, № 5, житловою площею 35,1 кв.м..
Згідно угоди про порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями між співвласниками від 25.02.2000 року встановлено: «...Ми співвласники, встановлюємо такий порядок користування цим жилим будинком з надвірними будівлями:
1.В користування ОСОБА_7 , переходять такі приміщення в жилому будинку літ. «А»: 2-3 - жила кімната площею 6,5 кв.м., 2-4 жила кімната площею 13,8 кв.м., 2-5 коридор площею 4,1 кв.м., 2-1 - коридор площею 3,1 кв.м., 2-2 кухня площею 9,8 кв.м., 2- 6 ванна кімната площею 1,8 кв.м., 2-7 жила кімната площею 14,3 кв.м., сіни літ. II площею 6,2 кв.м. та надвірні будівлі ганок літ. «а4», «а5», сарай літ. «Ж», /2 частина вбиральні літ. «Д», ворота № 3, огорожа № 2, трубчастий колодязь № 4, замощення № 5.
2.В користування ОСОБА_8 , переходять такі приміщення в жилому будинку літ. «А»: 1-1 коридор площею 2,9 кв.м., 1-2 жила кімната площею 14,7 кв.м., 1-4 кухня площею 11,3 кв.м., 1-5 коридор площею 4,1 кв.м., 1-6 жила кімната площею 13,8 кв.м., 1-7 жила кімната площею 6,6 кв.м., надвірні будівлі /2 частина вбиральні літ. «Д», льох літ. «В», /2 частина сараю літ. «Б», хвіртка № 6, огорожа № 7 та № 8.
Примітка: самовільні побудови: ганок літ. «а7», гараж літ. «Л», сарай літ. «К», прибудова літ. «аб», побудовані ОСОБА_8 ».
Згідно договору купівлі - продажу жилого будинку від 16.03.2000 встановлено, ОСОБА_7 продав ОСОБА_9 49/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розміром 504,0 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 69,7 кв.м. та надвірні будівлі при ньому: сараї літ. «Б», «Ж», льохи літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», огорожа № 2,3,6-8, трубчатий колодязь № 4, замощення № 5.
Згідно договору купівлі - продажу від 20.11.2002 встановлено, що ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 49/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розміром 504,0 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1» дерев`яний, обкладений цеглою з прибудовами, житловою площею .69,7 кв.м. та надвірні будівлі: два сараї літ. «Б», «Ж», два льохи літ. «В», «Г», огорожа № 2,3,6-9, трубчатий колодязь № 4, замощення № 5. Примітка: в користування покупця переходять у жилому будинку літ. «А-1» - 2-3 - жила кімната площею 6,5 кв.м., 2-4 жила кімната площею 13,8 кв.м., 2-5 коридор
площею 4,1 кв.м., 2-1 - коридор площею 3,1 кв.м., 2-2 кухня площею 9,8 кв.м., 2-6 ванна кімната площею 1,8 кв.м., 2-7 жила кімната площею 14,3 кв.м., сіни літ. II площею 6,2 кв.м. та надвірні будівлі ганок літ. «а4», «а5», сарай літ. «Ж», льох літ. «Г», 14 частина вбиральні літ. «Д», ворота № 3, огорожа № 2, трубчастий колодязь № 4, замощення № 5, згідно технічного паспорту, виданого КПХМБТІ від 19 листопада 2002 року.
Згідно договору дарування частки житлового будинку від 17.12.2007 встановлено, що ОСОБА_10 подарував ОСОБА_2 51/100 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про захист права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 . Витребувано у розпорядження ОСОБА_1 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 . Зобов`язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності ОСОБА_1 на 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 340,00 грн. ( триста сорок гривень 00 копійок).
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013 року апеляційну скаргу Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції задовольно частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року у частині зобов`язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов`язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності ОСОБА_1 на 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в цій частині позову.

Окрім цього, право власності позивача ОСОБА_1 на 51/200 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404959795 від 22.11.2024 року.

Відповідно до положень статті 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору (стаття 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.07.2024 року у справі №638/5944/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про виділ частки майна у натурі та усунення перешкод у користування майном, відмовлено.

Також, в рамках вищезазначеної цивільної справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно отриманого висновку експерта, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 17177 по цивільній справі № 638/5944/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі та усунення перешкод у користуванні майном зазначено про неможливість виділити на належні ОСОБА_1 51/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 приміщення житлової кімнати 1-6 площею 13,8 кв.м, приміщення житлової кімнати 2-4 площею 13,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», сарай літ. «Б», льох літ. «», гараж літ. «Л» та виділити в користування ОСОБА_1 на 51/200 частини домоволоління АДРЕСА_1 приміщення житлової кімнати 1-6 площею 13,8 кв.м., приміщення житлової кімнати 2-4 площею 13,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «A1-1», сарай літ. «Б», льох літ. «Г», гараж літ. «Л» не надається можливим.

Тобто, оскільки неможливо виділити в користування позивача ОСОБА_1 в натурі 51/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , позивач звернулась до суду із позовом про компенсацію вартості майна.

Згідно висновку №ВЖБЗРЛ072105 від 30.09.2019 року, виконаного ФО-П ОСОБА_4 , встановлено, що ринкова вартість об`єкта оцінки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.09.2019 року становить 1 978 500,00 грн.

Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі №6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно із частинами 1,2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина 3 статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини 1,2 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №295/4514/16-ц, провадження №61-29115сво18, вказала, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторона позивача, як на підставу задоволення позову, посилається на те, що позивач не має можливості користуватися спільним будинком.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позивачем дотримано вимоги частини 2 статті 364 ЦК України, а саме отримано згоду позивача, яка просить компенсацію вартості майна, а також враховано той факт, що оспорювана частина житлового будинку є неподільною річчю у зв`язку з технічними характеристиками, виділ частки цього майна в натурі у самостійний об`єкт нерухомого майна неможливий

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності позивача та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 504 517,50 грн., оскільки в інший спосіб позивач не має можливості захистити свої порушені права, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З урахуванням того, що у вказаній справі було проведено оцінку майна, висновок якого враховано під час постановлення рішення суду, досліджений судом та врахований як належний та допустимий доказ, суд вважає, що у такому разі позивач має право на відшкодування понесених ним витрат, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 500,00 грн. витрат за проведення оцінки майна.

Керуючись статтями 4, 11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про компенсацію вартості майна задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності на 51/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну грошову компенсацію у розмірі 504 517 (п`ятсот чотири тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 50 коп. у відповідності до розміру частки у праві спільної часткової власності на домобудівлю АДРЕСА_1 та становить 51/200 часток з іншого співвласника.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 045 (п`ять тисяч сорок п`ять) грн. 20 коп. та витрати на виготовлення звіту про оцінку майна у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: