Провадження № 2/761/7699/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючий суддя Юзькова О.Л.

при секретарі Гусак О.Ю.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 25.01.2022між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 надав відповідачу грошові кошти у розмірі 500 000,00 доларів США, що становило 14 185 000,00 грн., що відповідало еквівалентові з14 185 000,00 грн. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики сторони встановили - не пізніше 25.01.2023. Проте, умова договору виконана не була, грошові кошти не повернуто. Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватись взятих на себе зобов`язань ігноруються відповідачем. За таких обставин позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму боргу, а також 3% річних за період з 25.01.2023 до 27.05.2025 (ст. 625 ЦК України), а саме 500 000,00 та 35 054,79 доларів США.

Провадження відкрито 17.06.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_4 не скористався правом надати відзив на позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача повідомив під час розгляду справи по суті, що ОСОБА_4 не заперечує факт укладення договору позики та отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі зазначеному в позові, але заявлені вимоги не визнає.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується стороною відповідача, що 25.01.2022 між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики.

За умовами договору позивач передав у власність грошові кошти у розмірі 500 000, доларів США, що за курсом НБУ на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 14 185 000,00 грн., а відповідач прийняв та взяв на себе зобов`язання повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 25.01.2023 (копія договору наявна в матеріалах справи).

Представником відповідача не заперечувалось отримання ОСОБА_4 грошових коштів в позику у розмірі 500 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем було повернуто ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі , обумовленому договором позики.

Не заперечувалась така обставина і представником ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення суми основного боргу у сумі 500 000, 00 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, який було перевірено під час розгляду справи, 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання з 25.01.2023 по 27.05.2025 (дати складання позову) становить 35 054,79 доларів США.

Зазначений розрахунок сума 3% річних не оспорювався стороною відповідача.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідачем не виконано, наявні підстави і для стягнення з ОСОБА_4 і штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі зазначеному в позові.

Слід вказати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 (справа №723/304/16-ц) визначилась, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст. ст. 192, 524, 526, 533, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики у розмірі 5000 000,00 доларів США, 3% річних в розмірі 35 054, 79 доларів США.

Стягнути зОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 15 140 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.11.2025 року.

Суддя