Провадження №: 2/755/993/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) на свою користь грошові кошти у розмірі 10 600,00 грн, грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 жовтня 2024 року, у зв`язку з втратою власного мобільного телефону, він придбав в магазині «Київстар», що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_2 , мобільний телефон «Samsung Galaxy A-15» (з вітрини), чехол-накладку «Dengos Mate», захисну плівку «Hanskey», обмінну гарантію строком на 1 рік, послугу «Smart Protection life» на загальну суму 10 600,00 грн. Однак, в той же день позивач знайшов свій втрачений телефон, у зв`язку з чим, 15 жовтня 2024 року звернувся до магазину з вимогою про повернення грошових коштів за придбаний товар. Працівниками магазину було пояснено, що перед поверненням телефону та грошових коштів, телефон має пройти діагностику в сервісному центрі. Зауважив, що нарікань на зовнішній вигляд та роботу пристрою ані з боку позивача, ані зі сторони працівника магазину не було. 24 жовтня 2024 року позивачу повернуто телефон з компанії ТОВ «Гратіс-Сервіс», яка проводила ремонт з актом № 2410-6776 про проходження ремонту/діагностики. ОСОБА_1 зазначає, що в акті вказано про несправність зі слів клієнта у виді непрацюючого сенсору, в той час як скарг з його боку не було. Відмітку у вказаному акті про дефекти корпуса до ремонту у виді потертостей та подряпин позивач пов`язує з тим, що телефон був придбаний з вітрини. Враховуючи викладене,

12 листопада 2024 року позивачем було направлено претензією у письмовому вигляді до магазину за адресою: АДРЕСА_1 , однак лист відповідач не отримав та відповідно не надав відповідь.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 було відмовлено позивачу у поверненні грошових коштів сплачених за товар.

Разом з тим, внаслідок порушення прав позивача в нього неодноразово підвищувався тиск через нерви та хвилювання, йому доводилось приймати ліки, що негативно відобразилось на його здоров`ї у вигляді втрати ваги. Зауважував, що він є людиною похилого віку, пенсіонером і витрачена ним сума коштів на придбання телефону, а в подальшому і на захист своїх порушених прав є досить суттєвою, що негативно вплинуло на його фінансове становище.

Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що наявні правові підстави для стягнення на його користь сплачених за товар коштів та відшкодування йому моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

28 квітня 2025 року відповідачем - ФОП ОСОБА_2 , подано відзив на позов, в якому викладено свої обґрунтування та заперечення щодо наведених позивачем у позові обставин та суті заявлених позовних вимог.

Зміст відзиву відповідача зводиться до того, що остання не здійснювала підприємницьку діяльність станом на 14 жовтня 2024 року та не веде господарську діяльність наразі за адресою:

АДРЕСА_1 . Отже, відповідач не могла здійснити продаж вказаних позивачем товарів та не може бути відповідальна за неповернення грошових коштів останньому. Поданий позивачем товарний чек вважала неналежним підтвердженням факту придбання товарів та послуг. Щодо направленої позивачем претензії, зазначила, що вказана адреса не є місцем реєстрації ФОП ОСОБА_2 , а тому їй не було відомо про таку претензію, у зв`язку з чим не було надано зворотній зв`язок. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого

2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня

2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що 14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в магазині, що знаходиться в ТЦ «DOMA», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 40, придбав наступний товар: смартфон «Samsung Galaxy A15 SM-A155F 8/256Gb Black» вартістю 8 699,00 грн, обмінну гарантію на 1 рік (250-1 000) вартістю 350,00 грн, захисну плівку «Hanskey» броньована захисна плівка Auto Repair (Domestic) Ultra-Clear вартістю 199,00 грн, чохол-накладку «Dengos Matte TPU Case» для Samsung Galaxy A25 5G Black вартістю 259,00 грн, послугу «Smart Protection lite» вартістю 1 099,00 грн, на загальну суму

10 600,00 грн.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу (частина перша статті 675 ЦК України).

Частиною другою статті 675 ЦК України визначено, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Відповідно до частини першої статті 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно із частин першої та другої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом (частина четверта статті 673 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Частина третя статті 698 ЦК України визначає, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Права та обов`язки споживачів визначені у статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, визначені права споживача при придбанні товару належної якості.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду з дотриманням вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 10 600,00 грн, посилаючись на те, що придбаний ним товар виявився непотрібним, оскільки позивачем було віднайдено раніше втрачений телефон, тобто змінились обставини та відпала потреба у придбанні нового телефона.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач трактує норми чинного законодавства на власний розсуд, інтерпретуючи їх в зручній та вигідній для нього послідовності. Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавець чітко прописав право споживача виключно на обмін непродовольчого товару належної якості (за винятком товарів, що входять до переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172) і лише за умови, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням, однак таких аргументів та доводів позивачем не наведено.

В той час як розірвати договір та одержати назад грошові кошти у розмірі вартості повернутого товару, споживач має право у випадку, якщо на момент такого обміну аналогічного товару немає у продажу. Разом з тим, навіть якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, законодавець надав альтернативу споживачу у виді придбання будь-яких інших товарів з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або ж здійснення обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж.

Таким чином, законодавець захистив права не лише споживачів, а й продавців від недобросовісних покупців, змусивши останніх більше дбайливо, ретельно та розумно підходити до здійснення покупок.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь придбаного ним товару належної якості, зокрема, у зв`язку зі зміною обставин у житті ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті

6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від

09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Також суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди як похідної вимоги від стягнення на його користь грошових коштів за оплачений товар належної якості, чим, на думку позивача, було порушено його права як споживача, що і спричинило ОСОБА_1 моральні страждання.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 11, 16, 627, 675, 676, 698, 708 ЦК України, статтями 1, 4, 9 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 12, 13, 76-89, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , дата народження - не відомо, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду виготовлено 20 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Хромова