УХВАЛА

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 242/260/20

провадження № 61-14543ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 05 березня 2016 року.

28 травня 2020 року суд відкрив провадження у справі за цим позовом.

У травні 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки.

Центральний районний суд міста Дніпра ухвалою від 02 червня 2025 року, яку залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 16 жовтня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки повернув.

Ухвала суд першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що заявлені у позові вимоги не можуть вважатись позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цій справі у розумінні статті 52 ЦПК України.

17 листопада 2025 року Селівакін І. О., який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у зазначеній вище справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Положеннями статті 43 ЦПК України визначені загальні процесуальні права та обов`язки учасників справи.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу врегульовано нормами статті 52 ЦПК України.

Відповідно до статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

Необхідною умовою набуття статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

За статтею 195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України, тобто як до вимог щодо подачі зустрічного позову.

Відповідно до частини другої статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, щодо якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень статті 52 ЦПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Таким чином, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 52 ЦПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 916/3245/17, від 12 червня 2019 року в справі № 916/542/18 та Верховного Суду від 09 вересня 2019 року в справі № 910/12463/18, від 15 листопада 2023 року в справі № 128/775/21.

Суд встановив, що у січні 2020 року ОСОБА_2 до суду звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому він, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в сумі 850 000,00 дол. США, відсотки за користування грошима в сумі 1 138 295,44 дол. США, 3 % річних в сумі 204 000,00 дол. США за договором позики від 05 березня 2016 року, що загалом складає 2 192 295,44 дол. США, а також судові витрати.

У травні 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки, в якій він просив:

- визнати недійсним договір позики від 05 березня 2016 року, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л. І. за реєстровим номером 537;

- визнати недійсним договір іпотеки від 05 березня 2016 року, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л. І. за реєстровим номером 538;

- визнати недійсною розписку від 17 березня 2017 року, підписану ОСОБА_4 .

Отже, предметом первинного позову ОСОБА_2 є заборгованість за договором позики від 05 березня 2016 року.

Предметом позову третьої особи ОСОБА_1 є визнання недійсними договору позики від 05 березня 2016 року, договору іпотеки від 05 березня 2016 року та розписки від 17 березня 2017 року, тобто ці вимоги знаходяться поза предметом позову ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно встановив, що вимоги ОСОБА_1 не є самостійними вимогами щодо предмета спору в розумінні статті 52 ЦПК України.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що правильне застосовування норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров