Провадження № 2/537/2022/2025
Справа № 537/5554/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2025 Крюківський районний суд міста Кременчука м. Полтавської області у складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судових засідань Туль О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача Вишневська О.І. звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість у сумі 245 024,71 грн., з яких: сума 3 % річних: 56 986,17 грн., сума нарахованих інфляційних втрат: 188 038,54 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2 940,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 35 000,00 доларів США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту. 21.01.2011 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянув справу 2-1087/11 та ухвалив рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0 в сумі 387 769,45 грн. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. На підставі договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 0. 28.02.2014 р. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (справа 487/1783/14-ц, провадження 6/487/117/14) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 387 769,45 грн. Тому вважає, що загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект» внаслідок прострочення відповідачем сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та рішенню Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №2-1087/11 за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року становить 245024,71 гривень, з яких: 3% річних 56986,17 гривень, інфляційні втрати 188038,54 гривень.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, повідомлена про місце, день та годину слухання справи належним чином. До початку судового засідання представник надіслала через систему «Електронний суд» заяву, просила справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Направила заяву про розгляд справи без участі, проти позову заперечує та просить відмовити.

25.10.2025 року через систему «Електронний суд» направила відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 18 травня 2010 року по справі № 2-237/2010 з відповідача стягнуто заборгованість в іноземній валюті (Доларах США) та визначено їх еквівалент у вітчизняній валюті (Гривня) по курсу станом на дату ухвалення рішення. Стягнення заборгованості за рішенням суду виконується в рамках виконавчого провадження № 63575159 відкритого 11.11.2020 року, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Скрипника В.Л. При цьому зарахування платежів приватним виконавцем здійснюється за курсом валют станом на дату проведення такого платежу, та враховується збільшення курсу долара. У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Позивач посилається на Пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ яким передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обовязків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19») Позивач зважуючи на вимоги вказаного пункту Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), посилаючись на зупинення строків позовної давності. 21.01.2011 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянув справу 2-1087/11 та ухвалив рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0 в сумі 387 769,45 грн. 28.02.2014 р. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (справа 487/1783/14-ц, провадження 6/487/117/14) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Отже з 2014 року позивач не був обмежений у можливості звернення до суду у будь- який час з вимогами застосування наслідків порушення зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України, між тим обрав саме час на період коронавірусу та воєнного стану, коли всі учасники цивільних правовідносин є максимально вразливими, зокрема і щодо додаткового тягаря фінансової відповідальності, тому дії кредитора у цьому випадку не є добросовісними.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ТОВ «Кей-Колект» підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази:

копію договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного 22.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 35 000,00 доларів США на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту.

21.01.2011 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області розглянув справу 2-1087/11 та ухвалив рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0 в сумі 387 769,45 грн.

копію ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.07.2012 року по справі №1615/2690/2012 (провадження №6/1615/41/2012), якою задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект`про заміну стягувача виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженню за виконавчим листом № 2-237/2010, виданим 30.08.2010 року Крюківським районним судом м.Кременчука на виконання рішення Крюківського районного суду від 18.05.2010 року за позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року в сумі 48217 доларів США 50 центів, що по курсу НБУ станом на 06.10.2009 року становить 386222 грн. 15 коп., а також судові витрати - 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

30.08.2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист №2-237 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№ 44860963;

довідку ТОВ «Кей-Колект» №28/08/2025/733008/1 від 28.08.2025 року, згідно якої на момент виготовлення даної довідки ОСОБА_1 ігнорує вимоги чинного законодавства та не виконує рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.01.2011 року по справі №1087/11 більше десяти років, заборгованість у розмірі 387769,45 грн не погашена;

довідку-розрахунок залишку заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором №0 від 22.12.2006 року у валюті договору станом на 07.08.2025 року;

розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року, згідно якого за період прострочення сплати боргу у розмірі 387769,45 грн нараховано 3% річних у розмірі 56986,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 188038,54 грн, а всього 245024,71 гривень.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі №916/190/18.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що: у відповідача ОСОБА_1 існує грошове зобов`язання перед новим кредитором - ТОВ «Кей-Колект» у розмірі 387769,45 грн, яке виникло на підставі рішення суду від 21.01.2011 року у справі №2-1087/11 і доказів виконання якого відповідач не надала.

Тому суд вважає, що відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних у розмірі 56986,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 188038,54 грн за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, нарахованих на стягнуту рішенням суду суму.

Доводи відповідача про те, що ТОВ «Кей-Колект» пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання суд визнає не спроможними і до уваги не приймає, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідачкою в відзиві заявлено про застосування строків позовної давності.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст.256, ч.1 ст.260, ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц.

З 12.03.2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30.06.2023 року (п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 року).

Водночас суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.4 ст.14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16.06.2020 року №691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за ст.625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02.04.2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону №540-ІХ викладені в п.100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі №910/18489/20, а також в постановах Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21, від 16.11.2023 року у справі №487/1342/21 та від 20.04.2023 року у справі №728/1765/21.

Судом установлено, що рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.01.2011 року у справі №2-1087/11 боржником не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення 3% річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Однак з урахуванням заявленої позовної давності стягнення сум за ст.625 ЦК України підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону №540-ІХ.

Отже, на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02.04.2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом №540-ІХ позовної давності.

Згідно із ЗУ від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Закон №2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за ст.625 ЦК України з 24.02.2022 року, однак не змінив положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24.02.2022 року, на період дії карантину.

Карантин на території України скасований з 30.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651, тому позивач, звернувшись до суду 12.01.2025 року, в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону №540-ІХ.

Ідентична позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2024 року у справі №206/2984/23.

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд враховує, що згідно платіжної інструкції №948 від 15.08.2025 року, позивачем при зверненні з даним позовом до суду через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Оскільки позов задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 гривень.

На підставі ст.ст.2, 15, 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1050, п.12, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Кей-Колект»заборгованість у сумі 245 024,71 грн., з яких: сума 3 % річних: 56 986,17 грн., сума нарахованих інфляційних втрат: 188 038,54 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 12.11.2025 року.

Суддя Маханьков О.В.