Справа № 127/3849/25
Провадження № 2-др/127/147/25
24.11.2025 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В. В.,
за участі: секретаря судового засідання Бойчук Я. П.,
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Федчук Т. М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 - адвоката Федчук Т. М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 305 737 (триста п`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 445 (дві тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 90 копійок.
11.11.2025 року представник позивача - адвокат Федчук Т. М., звернулась до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертизи.
24.11.2025 представник відповідача адвокат Березовська І. А. подала заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в яких зазначила, що звертаючись до суду з позовом, сторона позивача не долучила копію договору про надання правничої допомоги, яким визначено суму гонорару, та не долучила квитанцію про оплату експертного висновку, копії документів на підставі яких ставиться питання про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу. При цьому, з дати даних документів вбачається, що вони існували на момент подання позову. Наведені документи не були подані до суду і протягом розгляду справи. Звертає увагу суду, що в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу, поданій після ухвалення судового рішення, не наводяться причини вчасного неподання доказів понесення позивачем судових витрат і не ставиться питання про визнання причин пропуску строку на їх подання поважними. Окрім того, в поданому представником позивача акті виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги не міститься розрахунку часу, натомість зазначено лише загальну цифру 48 год. 30 хв., та перелік усіх можливих послуг правничої допомоги, що в свою чергу позбавляє можливості оцінити правильність обрахунку витраченого часу та відповідно об`єктивність суми заявленої до стягнення. Також, представником позивача не надано жодної квитанції про оплату витрат. Зміст договору про надання правничої допомоги містить пункт, який передбачає проведення оплати не пізніше набрання рішенням суду законної сили. Однак, за відсутності належного обрахунку витраченого часу на правничу допомогу, вартості години часу, будь-якої квитанції, хоча б про часткову фактичну оплату, заява про стягнення витрат на правничу допомогу виглядає як намагання сторони позивача додатково збагатитися за рахунок відповідача. При цьому, загальна судова практика наголошує, що право сторони, на користь якої ухвалено судове рішення на стягнення судових витрат, не має використовуватися як механізм збагачення. Наведене також є окремою підставою для відмови у стягненні заявлених витрат. Також представником відповідача зазначено, що в матеріалах справи є медичні документи щодо хвороби відповідача та його фізичного стану на теперішній час, тому з метою об`єктивного вирішення питання щодо стягнення судових витрат до заяви додала копію пенсійного посвідчення відповідача.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання.
Не прибуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 305 737 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 445,90 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Представник відповідача подала до суду заперечення щодо повного задоволення заяви про стягнення додаткових витрат з відповідача на користь позивача.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Федчук Т. М., було укладено договір про надання правничої допомоги від 05.12.2024 року. Відповідно до умов даного договору, а саме п.3., вартість послуг (гонорару) за надання правової допомоги відповідно до укладеного договору є фіксованим та становить 30 000 грн., яка вноситься протягом дії договору, але не пізніше 10 днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, що підтверджено актом/ звітом виконаних робіт до договору від 05.12.2024 року.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, взявши до уваги надані стороною докази, суд дійшов висновку, що визначений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 30 000,00 грн., є явно завищеним, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою.
Так, даний спір є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Сама позовна заява є незначною за об`ємом, за кількістю зібраних доказів, які в більшості були зібрані самим позивачем, додаткові докази надалися у відповідь на відзив, яка також невелика за обсягом та не містить складного правового обґрунтування, відповідно не потребувала досить багато часу для його підготовки, підготовка ж клопотань також не потребує значних професійних навичок для їх оформлення.
З огляду на викладене, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи необхідність надання послуг під час розгляду справи та їх характер, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, та з урахуванням заяви відповідача щодо зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Що стосується стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на проведення експертизи, то дані витрати підтверджуються наданою платіжною інструкцією 2.79914243.1 від 07.12.2024 року на суму 3 000,00 грн., а тому зазначені витрати також підлягають до стягнення із відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273 ЦПК України, суд -
Заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по оплаті послуг експерта в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Текст додаткового рішення виготовлено 24.11.2025 року.
Суддя: