Провадження № 2/522/82/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права користування припиненим та зобов`язання звільнити приміщення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 31.08.2023 року надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про визнання недійсним та розірвання договору про користування відомчим приміщенням, а саме:

- визнання недійсним договору від 01.01.2012 року № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини АДРЕСА_1 від час проходження служби у Військовій частині АДРЕСА_1 , укладеного між Військовою частиною та ОСОБА_1 ;

-розірвання договору від 01.01.2012 року № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини АДРЕСА_1 від час проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладеного між Військовою частиною та ОСОБА_1 .

Матеріали позову суддя отримала 01.09.2023 року.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 07.09.2023 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 08.09.2023 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 218809 від 08.09.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 11.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.09.2023 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.10.2023 року.

До суду 18.10.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Досковського В.Г. надійшов відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У підготовчому засіданні 23.10.2023 року були присутні представники ІНФОРМАЦІЯ_1 Бєломестних О.С. та Пінчук С.Л., які зазначили, що відзив не отримували, у зв`язку з чим просили розгляд справи відкласти та надати час для ознайомлення.

ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Протокольною ухвалою суду прийнято відзив, задоволено клопотання представників позивача, розгляд справи відкладено на 27.11.2023 року з метою ознайомлення з відзивом.

08.11.2023 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 надав суду відповідь на відзив.

У підготовче засідання 27.11.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, представник відповідача адвокат Наседкін О.І. на електрону адресу суду надав клопотання, в якому просив зупинити провадження у справі, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині, яка входить до складу Збройних Силах України.

Представник позивача Бєломестних О.С. просила відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, зазначивши, що у ОСОБА_1 є адвокат, а військова частина, в якій відповідач перебуває на військовій службі, знаходиться у АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.11.2023 року провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про визнання недійсним та розірвання договору про користування відомчим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 - зупинено до закінчення воєнного стану в Україні.

До суду 27.11.2024 року з ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло клопотання, в якому просили поновити провадження у справі № 522/17132/23 та витребувати з військової частини НОМЕР_2 дані чи перебував у жовтні-листопаді 2024 року (перебуває на даний час) військовослужбовець ОСОБА_1 , у районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України, а також кількість днів (в разі наявності) у 2023-2024 роках на протязі яких останній перебував у таких районах.

Зазначене клопотання отримано суддею 28.11.2024 року.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року поновлено провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні на 09.12.2024 року з метою витребування інформації щодо відповідача.

У підготовче засідання 09.12.2024 року сторони не з`явилися, представники ІНФОРМАЦІЯ_1 Пінчук С.Л. та Бєломестних О.С. через канцелярію суду надали заяву, в якій просили вирішити питання про витребування інформації з військової частини НОМЕР_2 щодо ОСОБА_1 . Судове засідання провести за їх відсутністю.

Розгляд справи відкладено на 20.01.2025 року.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року клопотання позивача задоволено. Витребувано з Військової частини НОМЕР_2 інформацію з обмеженим доступом, а саме: чи перебував у жовтні-листопаді 2024 року військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у районахведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України; чи перебуваєна теперішній час військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України; зазначити кількість днів (в разі наявності) у 2023-2024 роках, на протязі яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував у таких районах.

До суду 16.01.2025 року з Військової частини НОМЕР_2 надійшла витребувана інформація.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 20.01.2025 року, відкладено на 27.01.2025 року.

У підготовче засідання 27.01.2025 року з`явилася представник ІНФОРМАЦІЯ_1 Бєломестних О.С., просила поновити провадження у справі, оскільки відповідач не перебував в зоні бойових дій відповідно до витребуваної інформації.

Ухвалою суду від 27.01.2025 року клопотання представника позивача задоволено. Поновлено провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні на 28.02.2025 року.

До суду 14.02.2025 року від Одеського військово-медичного клінічного центру (клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України надійшла заява прозміну предмету позову, згідно якої просили:

- визнати право користування палатою № 7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) припиненим;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити палату № 7;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь клінічного центру судовий збір у розмірі 2684 грн. (а.с. 1-12 т. 2)

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) у період з 07.12.2010, у 2013 році був переведений до іншого місця проходження служби, в подальшому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 31.07.2020 року № 181-ос «Про особовий склад» був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас ЗСУ.01 січня 2012 року між ОСОБА_1 та в/ч НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника медичної служби ОСОБА_5 було укладено договір № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Відповідно до договору Військова частина НОМЕР_1 надала на той час військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 нежитлове приміщення для тимчасового проживання загальною площею 54,1 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2 .У договорі 5-12 зазначено, що договір укладається на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 від 30.12.2011 № 215. Відповідно до пункту 1 наказу від 30.12.2011 № 215 «Про утримання коштів за користування житломта комунальних послуг» визначено заступнику начальника клінічного госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальнику відділу з матеріально-технічного забезпечення підполковнику ОСОБА_1 , головному бухгалтеру - начальнику фінансово-економічної служби (бухгалтерська служби) майору ОСОБА_6 провести розрахунки нараховане за квартиру комунальні послуги на січень місяць 2012 року з військовослужбовців, серед яких і підполковник ОСОБА_7 .Таким чином, у договорі вказаний наказ, який стосується розрахунків за комунальні послуги, і фактично в якому відсутня підстава укладення договору 5-12.18.09.2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено заяву-пропозицію про досудове врегулювання спору від 18.09.2020 № 704/208, якою було повідомлено про необхідність звільнення займаного приміщення № 7 за адресою: АДРЕСА_3 , з врахуванням того, що у 2013 році ОСОБА_8 було переведено до іншого місця проходження служби і наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.07.2020 року № 181-ос «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас. Також було зазначено прохання звільнити займане приміщення до 15.10.2020 року.На що ОСОБА_9 було надано наступну відповідь від 25.09.2020року: «На Ваш вих. від 18.09.2020 № 704/1208 зобов`язуюсь відповідно до ст. 125 ЖК України, квартиру, отриману особисто від Голови Державної Прикордонної служби України, звільнити протягом 3-х діб після отримання житла для постійного проживання відповідно до норми забезпечення або грошової компенсації за належне житло».15.06.2023 року керівництвом військової частини НОМЕР_1 було повторно направлено лист від 15.06.2023 № 14/1084-23-Вих. «Про звільнення займаного приміщення», в якому повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України та введенням правового режиму воєнного стану, великою кількістю хворих і поранених та збільшенням штату клінічного центру, є потреба у додаткових приміщеннях для розміщення пацієнтів реабілітаційних і лікувальних відділень клінічного центру. Повідомлено, що займане приміщення не має статусу службовогожитлового,віднесено до нежилих приміщень мансарди клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги, також воно не відповідає встановленим санітарним ітехнічним вимогам для проживання в ньому, тому не передбачено для проживання в ньому будь-яких осіб.Окрім того наголошено, що у зв`язку з введенням воєнного стану, прохід, перебування, а тим більше проживання на території клінічного центру сторонніх осібсуворо заборонено.15.06.2023 року ОСОБА_9 було отримано зазначений лист, проте відповідь станом на сьогоднішній день керівництву військової частини НОМЕР_1 так і не надійшла.У зв`язку з вищевикладеним, вважають, що відповідач ОСОБА_10 на даний часбезпідставно займає приміщення, яке належить військовій частині НОМЕР_1 .

У підготовче засідання 28.02.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 , представник ОСОБА_1 -адвокат Цейтліна В.Є.

Представник ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. просила прийняти заяву про зміну предмету позову. ОСОБА_11 підтримав зазначене клопотання.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Цейтліна В.Є. просила позовну заяву залишити без руху, оскільки позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, між тим судовий збір сплачено лише за одну вимогу немайнового характеру.

Представники ОВМКЦ ДПУ заперечували.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Цейтліна В.Є. просила залучити у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача-членів сім`ї відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Представники ОВМКЦ ДПУ заперечували.

Протокольною ухвалою суд згідно ст. 53 ЦПК України задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 -адвоката Цейтліної В.Є. та залучив у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Розгляду справи відкладено на 24.03.2025 року з метою належного повідомлення третій осіб та надання їх права на подання пояснень.

Ухвалою суду від 28.02.2025 року позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без руху.

До суду 04.03.2025 року на виконання ухвали суду від 28.02.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої усунули недоліки позову та просили продовжити розгляд справи.

У підготовче засідання 24.03.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С., представник ОСОБА_1 та третіх осіб-адвокат Цейтліна В.Є.

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 просили прийняти зміну предмету позову.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. не заперечувала.

Протокольною ухвалою суд згідно ст.ст. 12, 14, 44, 48, 49, 197 ЦПК України задовольнив клопотання представників позивача та прийняв зміну предмету позову.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. просила надати час на подання відзиву.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідача та третіх осіб, надав час на відзив протягом 15 днів та відклав розгляд справи на 21.04.2025 року.

До суду 14.04.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Цейтліної В.Є. надійшов відзив, в якому просила у задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити в повному обсязі. (а.с. 78-83 т. 2)

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач на законних підставах отримав у користування приміщення по АДРЕСА_1 , для проживання.01.01.2012 р. клінічним госпіталем на підставі Договору N?5-12 про тимчасове користування відомчою житловою площею військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 від 01.01.2012 р. та Акту приймання-передавання приміщення від 01.01.2012 р. ОСОБА_1 та членам його сім`ї було передано у користування відомче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,1 кв.м., у тому числі передано у користування системи обладнання:водопостачання, опалювання,електропостачання, освітлення, каналізаційна система,лічильник використання електроенергії, лічильник водопостачання, електрична плита, бойлер, душова кабіна, рукомийник, унітаз.Фактично передане ОСОБА_12 за Договором № 5-12 від 01.01.2012 р. для проживання приміщення за своїм складом та способом використання є ізольованою квартирою АДРЕСА_4 . Квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_13 та члени його сім`ї обладнали побутовою технікою та меблями, постійно, цілорічно проживали у ній протягом 12 років до моменту, коли клінічний госпіталь у січні 2024 р. почав чинити їм перешкоди у користуванні житлом, опечатав квартиру, припинив пропуск ОСОБА_14 та його сім`ї на територію військового містечка, до квартири АДРЕСА_5 , обмеживши при цьому також доступ до особистих речей сім`ї відповідача.Іншого житла ОСОБА_1 , як і члени його сім`ї, ані у власності, ані у користуванні немають.Станом на час проходження ОСОБА_1 служби у клінічному госпіталі, укладення з ОСОБА_15 договору № 5-12 від 01.01.2012 р. та передання ОСОБА_12 та членам його сім`ї у користування квартири АДРЕСА_5 , питання організації забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України та членів їх сімей, визначались, зокрема, нормами Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службіта Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. № 1081. За викладених обставин доводи клінічного госпіталя про самоправне зайняття квартири АДРЕСА_5 вважає безпідставними. За змісту укладеного договору № 5-12 від 01.01.2012 року слідує, що за своєю суттю зазначений договір є договором найму житла, є оплатним у частині квартирної плати та плати за комунальні послуги. Відповідач не може бути позбавлений права користування кімнатної № 7 без надання іншого житлового приміщення.

До суду 14.04.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Цейтліної В.Є. надійшов зустрічний позов, пред`явлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні приміщенням, наданим для використання в якості житла.

До суду 18.04.2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшлавідповідь на відзив (а.с. 152-162 т. 2)

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що у відповідача відсутні законні підстав користування палатою № 7. Договір № 5-12 від 01.01.2012 року не є договором найму житла, а є договору позички, оскільки він відповідає всім ознакам цього договору. Зазначають також крайню необхідність використання палати № 7 відповідно до її функціонального призначення, обумовлену введенням воєнного стану. Також ОСОБА_1 під час проходження служби у державній прикордонній службі України було надано службову квартиру у м. Ізмаїл. Крім того у клінічному центрі наявний оригінал Договору № 5-12 від 01.01.2012 року, який відрізняється від копії договору наданого відповідачем.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи. призначений на 21.04.2025 року, відкладено на 19.05.2025 року.

До суду 12.05.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Цейтліної В.Є. надійшли заперечення. (а.с. 167-170 т. 2)

В обґрунтування заперечень зазначено, що надане ОСОБА_1 для проживання приміщення є ізольованою квартирою за своїм складом та способом використання. Клінічним госпіталем обмежено доступ ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_5 та до його особистих речей. Наявна право ОСОБА_1 на проживання у квартирі АДРЕСА_5 і до, і після звільнення з Державної прикордонної служби України. Договором № 5-12 від 01.01.2012 року передбачена оплатність користування приміщенням, зокрема сплата квартирної плати. Надана клінічним госпіталем копія договору є умисно видозміненою.

До суду 19.05.2025 року від представника ОСОБА_1 -адвоката Цейтліної В.Є. надійшла заява про виклик свідків.

У підготовче засідання 19.05.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С., представник ОСОБА_1 та третіх осіб-адвокат Цейтліна В.Є.

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С. та представник ОСОБА_1 та третіх осіб-адвокат Цейтліна В.Є. просили прийняти відзив, відповідь на відзив та заперечення.

Протокольною ухвалою суд прийняв відзив, відповідь на відзив та заперечення.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. просила прийняти зустрічний позов.

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 заперечували, оскільки є інша судова справа за позовом третьої особи до позивача про усунення перешкод у користуванні приміщенням тобто тотожня вимога.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. пояснила, що зустрічний позов поданий саме після зміни предмету первісного позову.

Протокольною ухвалою суд, враховуючи, що позов був пред`явлений 31.08.2023 року і 24.03.2025 року відбулася зміна предмету позову, а підстави залишились ті самі, вважає, що оскільки залишились ті самі підстави позову відмовити у прийнятті зустрічного позову, оскільки вони регулюються різними правовідносинами. Також роз`яснено право на пред`явлення позову в загальному порядку.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. просила задовольнити клопотання про витребування доказів, яке було подано разом із відзивом й також викликати у якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_16 .

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 щодо витребування оригіналу договору зазначили, що можуть його надати, а щодо свідків заперечували.

Протокольною ухвалою суд задовольнив частково клопотання представника відповідача та викликав у якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відмовив у допиті як свідка ОСОБА_16 , оскільки зазначені правовідносини не можуть бути підтверджені показами свідків.

Протокольною ухвалою суд задовольнив частково клопотання представника відповідача та зобов`язав представника позивача надати оригінал договору від 01.01.2012 року, а також зобов`язав представника відповідача надати оригінал аналогічного договору, який наявний у відповідача.

Представник ОСОБА_1 та третіх осіб -адвокат Цейтліна В.Є. просила задовольнити клопотання про витребування клопі технічного паспорту будови, а саме 3 поверху, яке було подано разом із первісним відзивом.

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 заперечували, оскільки зазначена інформація може створити негативні наслідки. Зазначена палата є опечатаною та тільки три особи забезпечені цим правами, які безпосередньо працюють та забезпечують роботу госпіталя.

Протокольною ухвалою суд враховуючи воєнний стан і що позивач є в/ч, відмовив у задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів від 11.10.2023 року.

Представники ОВМКЦ ДПУ-Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С. та представник ОСОБА_1 та третіх осіб-адвокат Цейтліна В.Є. не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду не заявлено.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 01.07.2025 року.

У судове засідання 01.07.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та його представник -адвокат Цейтліна В.Є., та ОСОБА_2 .

Представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С. позов підтримали, просили задовольнити з обставин, визначених у ньому. Зауважили, що у 2020 році відповідача було звільнено з посади у ДПС та виключено зі списків особового складу, відповідач з членами сім`ї перебуває на квартирному обліку. Спірне приміщення не є житловим, це палата клінічного госпіталю. Було зроблено запит до в/ч у м. Ізмаїл з відповіді на який встановлено, що відповідачу було надано квартиру АДРЕСА_6 , тобто він вже був забезпечений житловим приміщенням та він цю квартиру приватизував, приватизацію було скасовано рішення суду. Палата № 7 є військовим майном. На даний час у відповідача відсутні законі підстави для користування спірним майном.

ОСОБА_1 позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Зауважив, що він отримав службове житло в ДПС та його родина не виїжджала, а тому права на проживання у нього залишилися. Виселенню не підлягають військовослужбовці, які мають вислугу більше ніж 20 року, а у нього 27,5 років вислуги. Вважає, що у нього залишилосьзаконеправо на перебування у спірномужитловому приміщенні. Зауважив, що позивач сфальшував перший аркуш укладеного між ними договору. Щодо квартири у м. Ізмаїл, що його колишня дружина двічі її відсудила. Він є ветераном військової служби. Спірне приміщення було надано йому на підставі рішення Голови ДПС України, яке у нього відсутнє.

ОСОБА_2 пояснила, що договорі не відмінено станом на сьогодні і вони всі з дітьми з 2014 року були вимушені шукати житло. Вони жили у спірному приміщені з 2012 року в до січня 2024 року.

Оголошено перерву до 16.09.2025 року.

У судове засідання 16.09.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С., представник ОСОБА_1 та третіх осіб-адвокат Цейтліна В.Є.

Представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С. позов підтримали, просили задовольнити з обставин, визначених у ньому

Представник ОСОБА_1 -адвокат Цейтліна В.Є. позов не визнала у повному обсязі, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Протокольною ухвалою суд у зв`язку з замінуванням приміщення Приморського районного суду м. Одеси відклав розгляд справи на 06.11.2025 року.

У судове засідання 06.11.2025 року з`явилися представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та Захаренко Ю.С., представник ОСОБА_1 та третіх осіб - адвокат Цейтліна В.Є.

Представник ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. надав суду для огляду оригінал Договору № 5-12 від 01.01.2012 року про користування відмочим приміщенням в/ч НОМЕР_1 на час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 та акт приймання-передавання приміщення від 01.01.2012 року.

Суд у судовому засіданні оглянув оригінали документів та порівняв їх з копіями, наявними у сторони відповідача.

Представник ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. зауважив, що в них не має екземпляра договору, який надав відповідач, дані договори відрізняються.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цейтліна В.Є. вважає, що саме позивачем змінено першу сторінку договору. Вважає, що договір є безстроковим і він не може бути закінченим до надання або житла, або грошової компенсації. Відповідач сплачував квартиру оплату, плату за договором найму житла, він 12 років там проживає як у квартирі. Держава зобов`язаназабезпечити його та членів його сім`ї житлом до цього моменту його неможливо обмежити у користуванні цим приміщенням.

Представники ОВМКЦ ДПУ - Бєломестних О.С. та ОСОБА_11 зауважили, що є потреба для використання плати відповідно до її цільового призначення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Цейтліна В.Є. зауважила, що вимоги необґрунтовані та недоведені. У 2012 році відповідачу було надано житлове приміщення ізольована квартира. Це є службовим приміщенням та приймались платежі, однак у 2024 році чомусь це приміщення вже непридатне для проживання. Право відповідача не може бути припиненим. Наразі відповідач проходить службу у ЗСУ, а тому він не може бути позбавлений житла як звільнений у запас, він перебуває на квартирному обліку тому його право користування не може бути припиненим. Саме госпіталь йому перешкоджає у користуванні житлом.

Дослідивши і проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )звернувся з позовом про визнання припиненим права користуванняпалатою № 7 та зобов`язання звільнити приміщення- палату № 7.

Підставою позову зазначено, що позивач (в/ч НОМЕР_1 ) має на балансі громадський будинок з господарськими (допоміжними ) будівлями та спорудами, мансардою будівлі К, де розташована спірне приміщення-палата №7, яке не житловим, та яке було надано відповідачу у тимчасовекористування під час проходження служби у військовій частині згідно договору від 01.01.2012р. №5-12 . Строк дії договору закінчився, в 2013 року переведено ОСОБА_1 до іншого місця проходження служби та виключено його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 31.07.2020 року № 181-ос «Про особовий склад», відповідач відмовляється звільнити приміщення, що створює позивачу перешкоди у користуванні своїм майном та враховуючи воєнний стан в Україні є гостра потреба у використанні всіх приміщень за для ефективного використання за призначенням.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) у період з 07.12.2010 року, по 08.02.2013р.

01 січня 2012 року між ОСОБА_1 та в/ч НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 було укладено Договір № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

На час укладання Договору ОСОБА_1 займав у в/ч посаду начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення .

Відповідно до договору Військова частина НОМЕР_1 надала на той час військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 нежитлове приміщення для тимчасового проживання загальною площею 54,1 м. кв. за адресою: АДРЕСА_2 .

У договорі 5-12 зазначено, що договір укладається на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 від 30.12.2011 № 215.

Відповідно до пункту 1 наказу від 30.12.2011 № 215 «Про утримання коштів за користування житлом та комунальних послуг» визначено заступнику начальника клінічного госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальнику відділу з матеріально-технічного забезпечення підполковнику ОСОБА_1 , головному бухгалтеру - начальнику фінансово-економічної служби (бухгалтерська служби) майору ОСОБА_6 провести розрахунки нараховане за квартиру комунальні послуги на січень місяць 2012 року з військовослужбовців, серед яких і підполковник ОСОБА_1 (а.с.15 т.2).

Таким чином, у договорі зазначений наказ, який стосується розрахунків за комунальні послуги, і фактично в якому відсутня підстава укладення договору 5-12.

Предметом Договору№ 5-12 про користування відомчим приміщенням за п.1.1. зазначено: Балансоутримувач надає користувачу і членам його сім`ї в користування приміщення за адресою АДРЕСА_2 , яке згідно п.1.2. має заг. пл.. 54,1 кв.м. та обладнане згідно Акту приймання-передачі приміщення.

Також зазначено що відомче приміщення (будинок) перебуває на балансі в/ч.

До Договору також додано згідно п. 3.2. Акт приймання-передачі приміщення від 01.01.2012р. (а.с.14 т.2), з якого вбачається командиром в/ч як балансоутримувачем передано ОСОБА_1 , як користувачу, за Договором №5-12 від 01.01.2012р. приміщення № 7, а користувач прийняв житлове приміщення житл. пл.. 54,1 кв.м. та є системи обладнання: система водопостачання, система опалювання, система електропостачання, освітлення, каналізації, лічильник використання електроенергії, лічильник водопостачання, плита електрична, бойлер, душева, унітаз, рукомийник. Кількість проживаючих-4 особи.

Пунктом 2.1. передбачено права користувача:

З дозволу балансоутримувача вселяти в займане відомче приміщення членів своєї сім`ї, які зареєстровані у населеному пункті за місцем дислокації в/ч НОМЕР_1 , в якому проходить службу користувач;

У будь-який час розірвати договір про користування відомчим приміщенням і звільнити відомче приміщення, попередивши про це балансоутримувача не менш ніж за місяць.

Згідно п.3.1. Користувач зобов`язаний:

- без перешкод допускати представників в/ч до помешкання для перевірки умов проживання, експлуатації приміщень та перевірки приборів обліку;

- щомісячно в установлені строки своєчасно вносити квартплату та плату за комунальну послугу (водопостачання, електропостачання, електрику та інші послуги);

- до каси в/чквартплата та плата за комунальну послуги стягується в межах, встановлених чинним законодавством за тарифами, затвердженими постановою КМУ та органами місцевого самоврядування;

- у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом разом з усією сім`єю на інше місце проживання, звільнити в місячний термін з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу і здати Балансоутримувачу відомче приміщення, його майно та обладнання в належному стані за актом приймання-передачі;

- члени сім`ї користувача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з ним усіма правами і виконують обов`язки, що випливають з цього договору.

Згідно п.3.6. у разі вибуття користувача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше приміщення в тому ж населеному пункті договір про користування відомчим приміщенням вважається розірваним та складається акт приймання-передачі.

Згідно п.3.7. Договір про користування відомчим приміщенням може бути розірвано на вимогу Балансоутримувача з підстав, визначених законодавством та цим Договором.

Зазначений Договір та актом приймання-передачі підписано командиром в/ч та ОСОБА_1

18.09.2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено ОСОБА_10 заяву-пропозицію про досудове врегулювання спору від 18.09.2020 року № 704/208(а.с.12), якою було повідомлено про необхідність звільнення займаного приміщення № 7 за адресою: АДРЕСА_3 , з врахуванням того, що у 2013 році ОСОБА_8 було переведено до іншого місця проходження служби і наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.07.2020 року № 181-ос «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас. Також було зазначено прохання звільнити займане приміщення до 15.10.2020 року, інакше відповідно до п.3.8. Договору вимушені звертатись до суду.

На що ОСОБА_9 було надано в/ч наступну відповідь від 25.09.2020 року: «На Ваш вих. від 18.09.2020 № 704/1208 зобов`язуюсь відповідно до ст. 125 ЖК України, квартиру, отриману особисто від Голови Державної Прикордонної служби України, звільнити протягом 3-х діб після отримання житла для постійного проживання відповідно до норми забезпечення або грошової компенсації за належне житло».(а.с.13).

15.06.2023 року керівництвом військової частини НОМЕР_1 було повторно направлено лист від 15.06.2023 № 14/1084-23-Вих. «Про звільнення займаного приміщення» (а.с.14-15), в якому повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України та введенням правового режиму воєнного стану, великою кількістю хворих і поранених та збільшенням штату клінічного центру, є потреба у додаткових приміщеннях для розміщення пацієнтів реабілітаційних і лікувальних відділень клінічного центру.

Повідомлено, що займане приміщення не має статусу службового житлового, віднесено до нежилих приміщень мансарди клініки амбулаторно- поліклінічної допомоги, також воно не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам для проживання в ньому, тому не передбачено для проживання в ньому будь-яких осіб. Окрім того наголошено, що у зв`язку з введенням воєнного стану, прохід, перебування, а тим більше проживання на території клінічного центру сторонніх осіб суворо заборонено.

15.06.2023 року ОСОБА_9 було отримано зазначений лист, що підтверджується його особистим підписом.

Суду надано також технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за вказаною адресою (а.с.16-19, 86-90),виданий 28.11.2019 на Клінічний госпіталь ПРУ ДПСУ (в/ч), з якого вбачається про наявність госпіталя, аптеки, поліклініки та інших об`єктів іщо будинок становить 2 поверхи та мансарду на якій розташовано також 7-ма палата пл.. 54,1 кв.м.

З довідки позивача (а.с.20) вбачається що квартири не обліковано, тобто відсутні (а.с.20).

Також суду надані рахунки на ім`я відповідача за споживання електропостачання, водопостачання, вивіз сміття.

З наданого відповідачем Витягу з послужного списку ОСОБА_1 встановлено, що він з 1998р займав певні посади начальника продовольчої служби Прикордонних військ України та згодом Державної прикордонної служби України. З 22.11.2010 по 08.02.2013 займав посаду заст.. начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення Клінічного госпіталю з місцем дислокації м.Одеса Південне регіональне управління ДПСУ.

З 08.02.2013 року переведений на іншу посаду ІНФОРМАЦІЯ_9 , у зв`язку з чим виключено його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , та з 17.08.2018 займав інші посади комендантського відділення відділу організації повсякденної діяльності штабу НОМЕР_4 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони ДПСУ.

Наказом начальника Регіонального управління морської охорони адміністрації ДПСУ від 31.07.2020 №181-ос «Про особливий склад» ОСОБА_17 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас ЗСУ.

Зазначені обставини відповідачем не оспорювались.

Також суду надана відповідь на ухвалу суду від 09.12.2024 в/ч НОМЕР_2 від 15.01.2025 (а.с.132-152), з якої вбачається про перебування ОСОБА_1 в період з 2023-по 2025 на військовій службі.

Судом встановлено, що відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_18 та від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.158-160).

Саме на такий склад сім`ї було надано в 2012 року приміщення ОСОБА_1 за Договором та Актом прийманні-передачі приміщення від 01.01.2012р.

Згідно довідки від 11.10.2023 за №704/155 виданої начальником Регіонального управління морської охорони ДПСУ (а.с.164)про перебування на обліку, вбачається що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку в Регіональному управлінні морської охорони Адміністрації ДПСУ по м.Одеса з 23.03.2006р. по теперішній час зі складом сім`ї 5 осіб., та на першочергове отримання з 14.02.2019 року.

Відповідач та треті особи зареєстровані за іншими адресами.

Відповідач стверджує, що згідно Договору №5-12 від 01.01.2012 року йому було надано разом з членами його сім`ї відомче житло на час проходження військової служби, та фактично йому було передано самостійну квартиру, за яку він сплачував комунальні послуги. Відповідач на момент його звільнення з ДПСУ у 2020 році має вислугу на військовій службі більше 20 років., а тому згідно ст.125 ЖК України він не підлягає виселенню та відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання житла або грошову компенсацію на отримання житла, і до його отримання він має право на збереження і забезпечення службовим житлом у встановленому законодавством порядку.

Позивач стверджує що спірне приміщення- є палатою підвищеного комфорту для лікування хворих, і не є службовим житловим приміщенням ( квартирою), строк користування якою закінчився.

Законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин користування будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Спір стосується приміщення №7 за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться набалансі в/ч НОМЕР_1 .

Вказаний громадський будинок є клінічним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я та проводить господарську діяльність з медичної практики на підставі ліцензії МОЗ України від 23.01.2012 року та використовується саме для збереження життя та охорони здоров`я особового складу Держприкордонслужби, ветеранів та інших осіб, які мають право на лікування, розміщення хворих та медичних кабінетів. На час розгляду справи Одеський військово-медичний клінічний центр входить до угрупування Медичних сил ЗСУ.

Згідно технічного паспорту не встановлено наявність за цією адресою житлових приміщень.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" (у редакції, чинній на час подання позову) організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном, визначає Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Згідно із Законом України від 3 квітня 2003 року № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні. Під час дії воєнного стану прикордонні загони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України. Нормами цього Закону встановлено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України, звільнені з військової служби, зараховуються в запас Збройних Сил України.

Відповідно до положень Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України» силами оборони є: Збройні Сили України, а також інші утворені відповідно до законів України військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, органи спеціального призначення з правоохоронними функціями, на які Конституцією та законами України покладено функції із забезпечення оборони держави.

Отже, підрозділи Державної прикордонної служби України, відомості про розташування яких у телефонних розмовах повідомляла своєму родичу обвинувачена, належать до числа інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Виходячи з наведеного суд погоджується з позицією відповідача, що Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" не регулює правовідносини щодо майна Державної прикордонної служби України.

Згідно з частинами першою та другою статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом визнання припиненими правовідносин, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Щодо застосування норм ЖК України, на які посилається відповідач.

За правилами частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частинами першою-третьою статті 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців.

Відповідно достатті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках.

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове жиле приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців із списків особового складу військової частини.

Наявний статус відповідача, як військовослужбовця, не визначає підстави врегулювання даного спору у відповідності до ст. 125 ЖК України.

Будь-яких належних доказів того, що приміщення палата АДРЕСА_4 є службовим жилим приміщенням судом не встановлено, а тому норми ст.125 ЖК України, ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягають застосуванню.

З аналізу вбачається, у спірних правовідносинах, слід застосовувати правовий режим майна, закріпленого за військовою частиною, визначений Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

З технічної документації спірної будівлі вбачається що приміщення №7 є палатою у клінічному лікувально-профілактичному закладі і не є житловою кімнатою. Тому суд не вбачає підстав для застосування норм ЖК України та статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яке регулює відносини з забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями та зберігання за ними таких житлових приміщень.

Згідно Договору № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 встановлено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке згідно п.1.2. має заг. пл.. 54,1 кв.м. надано відповідачу тимчасово на час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом разом з усією сім`єю на інше місце проживання, користувач ОСОБА_10 зобов`язаний звільнити в місячний термін з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу і здати Балансоутримувачу відомче приміщення, його майно та обладнання в належному стані за актом приймання-передачі.

Судом встановлено, що з 08.02.2013 року ОСОБА_19 припинив проходження військової служби в в/ч НОМЕР_1 , тим самим виключений зі списків особового складу та за наказом 31.07.2020 №181-ос «Про особливий склад» ОСОБА_17 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас ЗСУ.

Також вбачається, що позивач надсилав відповідачу вимогу 18.09.2020 року про необхідність звільнення займаного приміщення № 7, та відмову відповідача звільнити спірне приміщення як квартиру у зв`язку з неотриманням ним житла для постійного проживання відповідно до норми забезпечення або грошової компенсації за належне житло».

Відповідач не перебуває у службових правовідносинах з Державною прикордонною службо України.

Таким чином суд вважає, що посилання позивача на порушення відповідачем п.3.1. Договору обґрунтованими.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, військова частина не є власником спірного майна, а є його правомірним (титульним) володільцем та користувачем. Будучи титульним володільцем майна, що становить предмет спору, позивач вправі вимагати надання судового захисту такому праву нарівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які законом надано власнику такого майна.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 911/1659/19.

Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення або звільнення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення, у зв`язку з чим доводи про пропущення строку позовної давності не підлягають застосуванню.

Виселення або звільнення особи з житла чи іншого приміщення без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Отже, врахування принципу пропорційності, у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції, який є, також, і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Аналогічні висновки викладені упостановахВерховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 760/4766/16-ц (провадження № 61-14517св18) та від 06.02.2019 року у справі № 753/15273/17-ц (провадження № 61-48829св18).

Таким чином зайняття відповідачем нерухомого майна ( на час подання позову), не позбавляє законного власника фактичного володіння, але створює перешкоди державі у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном через уповноважений орган позивача.

Під час розгляду справи встановлено, що з 29.01.2024 року відповідач та члени його сім`ї не користуються спірним приміщенням у зв`язку з відмовою у доступі що підтверджується зверненнями відповідача до відділу поліції №5 (м.Одеса) Одеського РУП ГУНП в Одеській області (а.с.135).

Позивач при цьому посилається на введення воєнного стану в Україні з 22.02.2022 року у зв`язку з чим посилено пропускний режим військової частини, що належить до повноважень командира військової частини.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача звільнити палату №7.

Також суд вбачає, що відповідач не погоджується з тим, що його право користування палатою №7 ( тобто кімнатою №7) за Договором від 01.12.2012р №5-12 припиненим.

Тобто позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором.

Згідно зі статтею 15 ,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цим позовом позивач зазначає, що переслідує чітку конкретну ціль-використання спірної кімнати (палата №7) за її функціональним призначенням, оскільки позивач є клінічним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, повинне використовуватись саме для забезпечення життя та охорони здоров`я особового складу Держприкордонслужби, ветеранів, інших осіб, які мають право на лікування в ВМКЦ ДПСУ м.Одеса, розміщення хворих та медичних кабінетів, тау зв`язку зі збройною агресією рф є гостра потреба у використанні всіх палат з цієї метою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимога про визнання права користування відповідачем палатою №7 клінічного госпіталя припиненим підлягає задоволенню.

На думку суду посилення пропускного режиму військової частини та не допуску на його територію переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла або будь-якого іншого приміщення та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла або іншого приміщення, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Отже, врахування принципу пропорційності, який є, також, і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі N 760/4766/16-ц (провадження N 61-14517св18) та від 06.02.2019 р. у справі N 753/15273/17-ц (провадження N 61-48829св18).

Суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності порушення принципу пропорційності, передбаченою ст. 8 Конвенції, оскільки Позивач переслідує легітимну мету у право користування та є «необхідним у демократичному суспільстві», а відповідач відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право на забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), або на надання військовою частиною, де проходить службу, в оренду житла для забезпечення його та членів його сім`ї або за його бажанням на виплату грошової компенсації за піднайм (найм) жилого приміщення, порядок виплати якої визначено постановою КМУ.

Виходячи з наведеного, заперечень відповідача щодо відсутності у нього права, суд вважає, що вимога позивача про визнання права користування ОСОБА_1 палатою № ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) припиненим підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 5 368 грн. Оскільки позов задоволено частково в частині однієї вимоги немайнового характеру, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно у розмірі 2 684 грн.

У зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси, періодичним включенням світла, датою складення цього судового рішення є 24.11.2025 року.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Законом України «Проправовий режим майна у Збройних Силах України»,ст.ст. 15, 16, 379, 391, 626, 827 ЦК України,ст.ст.124, 125 ЖК України, ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 76-81, 89,95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права користування припиненим та зобов`язання звільнити приміщення задовольнити частково.

Визнати право користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) палатою № ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) припиненим.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 ) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 24.11.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі