ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
21 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В вересні 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області представницею товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позовну заяву до ОСОБА_1 (далі, відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що шляхом створення заявки на отримання кредиту, подальшого проходження верифікації та надання сканованих копій документів, отримання рішення кредитора щодо можливості надання кредиту, отримання клієнтом доступу до «особистого кабінету», отримання оферти на укладення договору та подальшого внесення клієнтом номеру власної банківської картки для перерахування коштів, отримання та використання одноразового ідентифікатора та підписання договору за допомогою цього ідентифікатора, 09.03.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею та боржницею, було укладеного договір про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 (далі по тексту кредитний договір).
Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту 4 800 гривень, строк кредитування 300 днів, базовий період користування коштами 21 день, % ставка стандартна 2,5 % в день.
В подальшому, 14.03.2024 між сторонами спору в аналогічний спосіб було укладено додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 та, відповідно, надано в борг на умовах строкового платного володіння і подальшого повернення грошові кошти у сумі 2 300 гривень.
Також, в подальшому, 22.04.2024 між сторонами спору в аналогічний спосіб було укладено додаткову угоду № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 та, відповідно, надано в борг на умовах строкового платного володіння і подальшого повернення грошові кошти у сумі 1 600 гривень.
Позивачем, як кредитором, виконані умови щодо надання грошових коштів у строкове платне володіння у сумі, зазначеній в договорі та додаткових угодах, однак відповідачка, як позичальниця і боржниця, грошові кошти в обумовлений договором строк не повернула, нараховані проценти не сплатила.
Станом на 02.09.2025 розмір заборгованості за кредитним договором становить 5 243,08 гривні прострочена заборгованість за тілом кредиту, 38 575,88 гривень прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Однак позивачем, як кредитодавцем в односторонньому порядку було прийнято рішення про зменшення загального розміру нарахованих процентів до 31 630,92 гривень.
З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свою представницю, просить стягнути суму заборгованості з відповідачки, однак у зменшеному розмірі, зокрема, заявлений до стягнення розмір заборгованості становить 36 874 гривень, з них 5 243,08 гривні заборгованість за кредитом, 31 630,92 гривень заборгованість за відсотками.
Також позивач просить судові витрати у справі покласти на відповідачку.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору, судове засідання призначено на 18 листопада 2025 року на 14.00.
В судове засідання представниця позивача, будучи повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання не з`явилася, разом з позовною заявою подала клопотання про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують (а. с. 66).
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представника позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без участі представниці позивача.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
З огляду на наведене, відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України перейшов на стадію ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 21 листопада 2025 року до 09 години 30 хвилин.
Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
09.03.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 (а. с. 17-34).
Цей договір підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Порядок укладення договору та алгоритм дій позичальниці для підтвердження волевиявлення на укладення договору встановлений у пункті 3.2 договору.
Згідно п. 4.1, 4.2 договору загальний розмір кредиту становить 4 800 гривень, дата видачі кредиту 09.03.2024.
Порядок сплати процентів за користування кредитом та їх розмір визначені в пунктах 4.9 та 4.10 кредитного договору.
Згідно пункту 4.10 базова процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом.
Згідно пункту 4.12 договору, строк кредитування 300 (триста) днів, дата повернення кредиту 02.01.2025.
Згідно умов пункту 4.15 договору, денна процентна ставка 2,5 %.
Також, 14.03.2024 між сторонами спору укладено додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 від 14.03.2024, з додатками (а. с. 62-63, 64, 65).
Згідно п. 2.1 додаткової угоди кредитодавець надав позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 2 300 гривень, дата видачі кредиту 14.03.2024.
Згідно пункту 3 додаткової угоди сума неповернутого позичальником кредиту становить 4 700,48 гривень.
Кількість днів користування кредитом після укладення додаткової угоди становить 295 днів, що передбачено пунктом 3 додаткової угоди.
Додаткова угода також підписана позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Також, позивач стверджує, що до кредитного договору було укладено додаткову угоду № 2 від 22 квітня 2024 року і додатково було надано позичальниці 1 600 гривень. В позовній заяві примірник зазначеної додаткової угоди вказаний, як додаток, під час направлення позовної заяви позивачем з використанням системи «Електронний суд», такий файл до позовної заяви долученим не був. У зв`язку відсутністю зазначеного додатку спеціалістами відділу документообігу та контролю суду був складним відповідний акт № 286 від 17 листопада 2025 року.
Кредитором до матеріалів справи долучені докази перерахування грошових коштів позичальниці у сумі 4 800 гривень, 2 300 гривень та 1 600 гривень (а. с. 58, 1-й рядок зведеної таблиці знизу, а. с. 59, 1-й рядок зведеної таблиці зверху, а. с. 59, 2-й рядок зведеної таблиці зверху). Окремо надано довідку позивача про видачу та добір кредиту (а. с. 67).
Тобто, позивачем підтверджені обставини надання відповідачці, як позичальниці, грошових коштів в борг, в тому числі і у сумі 1 600 гривень, що відповідає стверджуваній сумі кредиту згідно із додатковою угодою № 2, однак сам текст угоди суду не наданий, тому суд не може перевірити обставини щодо укладення такої угоди та визначення її умов.
Відповідачка, як позичальниця, факт укладення кредитного договору та додаткової угоди не заперечувала, також не заперечувала факт перерахування їй грошових коштів у сумах, зазначених в кредитному договорі та в додатковій угоді.
Позивачем до позовної заяви долучений розрахунок кредитної заборгованості, який не спростований відповідачкою, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за договором відповідачка не надала.
За змістом вказаного розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить 5 243,08 гривні, за відсотками 38 575,88 гривень (а. с. 68-73).
При цьому, позивач просить стягнути заборгованість за відсотками (процентами) у меншому розмірі у сумі 31 630,92 гривень (а. с. 9).
У відповідності до приписів статі 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не виходить за межі розрахунку заборгованості, зазначеного в позовній заяві.
Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору).
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочинів та відсутності в суду даних про їх нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений та він є регулятором спірних правовідносин сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного виконання умов договору позичальником та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України.
Разом із тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором та перевіряючи правильність нарахування процентів, суд виходить з наступного.
Згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести існування обставин, якими обґрунтовує заявлені вимоги та заперечення.
З урахування досліджених матеріалів справи, суд вважає, що обставини щодо укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 від 09 березня 2024 року, додаткової угоди № 1 та надання відповідачці, як позичальниці грошових коштів в борг у сумі 4 800 гривень та 2 300 гривень на умовах, визначених договором та додатковою угодою № 1, підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом із тим, досліджуючи доводи представниці позивача щодо укладення додаткової угоди № 2 від 22 квітня 2024 року та отримання відповідачкою, як позичальницею, додаткових коштів у борг в сумі 1 600 гривень згідно з умовами цієї додаткової угоди, суд констатує, що примірник відповідної додаткової угоди до матеріалів справи не долучений.
При цьому, суд враховує, що позивачем надані докази зарахування на банківську карту відповідачки 1 600 гривень 22 квітня 2024 року.
Разом із тим, суд не може встановити конкретні умови, згідно яким вказані грошові кошти були надані відповідачці та, відповідно, визначити строк повернення цих коштів та розмір плати за користування коштами, якщо надання коштів було здійснено в межах кредитних правовідносин.
Згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, з огляду на наведені правові норми, суд захищає порушене право особи.
За відсутності даних щодо підстав та умов надання грошових коштів відповідачці у сумі 1 600 гривень та строку користування ними, суд вважає, що звернення з позовом про стягнення цих коштів є передчасним та, відповідно, відмовляє у стягнені цих коштів, враховуючи визначену позивачем підставу для заявлення цього позову порушення умов кредитного зобов`язання, зміст якого визначений у додатковій угоді № 2, примірник якої не долучений до справи.
В силу приписів статті 12, 13, 81, 83 ЦПК України, саме позивач в цьому випадку повинен довести існування обставин щодо укладення додаткової угоди № 2 до кредитного договору і несе ризики надання чи, навпаки, ненадання доказів для підтвердження зазначених обставин.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, 09 березня 2024 року, в день надання кредиту, відповідачкою, як позичальницею було здійснено платіж в рахунок повернення тіла кредит у сумі 2 400 гривень, залишок заборгованості за тілом кредиту в період часу з 09 березня 2024 року до 14 березня 2024 року складав 2 400 гривень, в подальшому, після укладення додаткової угоди № 1 і збільшення суму боргу на 2 300 гривень, залишок заборгованості за тілом кредиту складав 4 700,28 гривень (а. с. 68).
За період часу з 09 березня 2024 року до 29 березня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 0,01 %, за цей час розмір нарахованих процентів складає 8,48 гривень.
В силу приписів статті 13 ЦПК України суд не виходить за межі цього розрахунку позивача.
Далі, з 30 березня 2024 року проценти були нараховані за ставкою 2,5 %, проценти нараховувались до 14 лютого 2025 року (а. с. 71).
Далі, згідно із розрахунком позивача, 10 квітня 2024 року відбулось погашення заборгованості на суму 2 476 гривень. Внаслідок чого було погашено нараховану заборгованість за процентами і частково зменшено залишок заборгованості за тілом кредиту до 3 643,08 гривні (а. с. 68).
На зазначений розмір заборгованості продовжувалося нарахування процентів за ставкою 2,5 % щоденно до 22 квітня 2024 року, коли, згідно із твердженнями позивача, розміру кредиту був збільшеним на 1 600 гривень, а залишок заборгованості за тілом кредиту становив 5 243,08 гривень.
Після цього, згідно із розрахунком позивача, 13 травня 2024 року відповідачка сплатила 1 700 гривень в рахунок часткової оплати заборгованості за процентами. і, як зазначалось вище, нарахування процентів на залишок заборгованості за тілом кредиту було продовжено ще до 15 лютого 2025 року включно.
Як зазначалося вище, за відсутності примірника додаткової угоди № 2 до кредитного договору, суд не погоджується з доводами позивача про можливість врахування платежу у сумі 1 600 гривень в рахунок збільшення тіла кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 від 09 березня 2024 року.
Отже, суд вважає, що починаючи з 10 квітня 2024 року проценти мали бути нарахованими на залишок заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 643,08 гривні. І під час визначення розміру заборгованості за тілом кредиту і процентами повинен бути врахованим платіж відповідачки у сумі 1 700 гривень від 13 травня 2024 року.
При цьому, суд вважає, що проценти за користування кредитом повинні бути нарахованими у розмірі, який не перевищує визначений законом максимальний розмір денної процентної ставки для цього періоду.
Так, згідно приписів статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 1056-1 ЦК України, розмір процентної ставки визначається умовами договору.
Далі, згідно приписів частини 2 статті 4, частини 1 статті 5 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
При цьому, згідно приписів частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %.
Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №3498-IX), з моменту набрання ним чинності встановлено граничний розмір денної процентної ставки для всіх діючих правовідносин за договорами споживчого кредиту, незалежно від дати їх укладення. При цьому протягом перших 120 днів з 24.12.2023 застосовується ставка, що не перевищує 2,5 % на день, а в наступні 120 днів не більше 1,5 % на день.
Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.
В цьому випадку суд звертає увагу на те, що в силу приписів частини 5 статті 4 ЦК України, НБУ не належить до органів державної влади, що можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Крім цього, лист за своєю природою не є регуляторним нормативно-правовим актом у сфері цивільно-правових відносин.
В цій цивільній справі суд не вбачає підстав для відступу від зазначених вище релевантних правових позицій.
Виходячи з наведеного, суд погоджується з розрахунком позивача в частині нарахування процентів за період часу 09 березня 2024 року до 09 березня 2024 року у сумі 8,48 гривень і в силу вимог статті 13 ЦПК України не виходить за межі зазначеного розрахунку.
Також суд погоджується з правильністю розрахунку позивача в частині нарахування процентів до 21 квітня 2024 року у сумі 951,88 гривня і вважає такий розрахунок арифметично правильним.
Разом із тим, оскільки суд не погоджується із врахування збільшення тіла кредиту з 22 квітня 2024 року на суму 1 600 гривень, то починаючи з зазначеного період часу суд проводить власний розрахунок заборгованості.
При цьому, в розрахунку заборгованості, здійсненому судом, розмір процентної ставки не перевищує максимального розміру денної процентної ставки, визначеної законом для відповідного періоду нарахування.
Так, згідно з розрахунком суду, за 22 квітня 2024 року проценти нараховуються за ставкою 2,5 % на залишок заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 643,08 гривні, розмір нарахованих процентів складає 91, 08 гривня.
З 23 квітня 2024 року до 12 травня 2024 року включно проценти нараховуються за ставкою 1,5 % щоденно, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки за цей період часу.
Розмір нарахованих процентів складає 1 092,92 гривні (3 643,08 гривні х 1,5 % х 20 днів).
Отже, станом на 13 травня 2024 року розмір заборгованості за процентами і тілом кредиту складав: 3 643,08 гривні заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами 2 135,88 гривень (951,88 гривня + 91,08 гривня + 1 092,92 гривні).
13 травня 2024 року відповідачкою, як позичальницю було сплачено 1 700 гривень. Зазначені кошти згідно статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» підлягають зарахуванню для погашення заборгованості за процентами.
Отже, станом на 13 травня 2024 року, після здійснення платежу відповідачкою у сумі 1 700 гривень, залишок заборгованості за тілом кредиту і процентами становить: 3 643,08 гривні заборгованість за тілом кредиту, за процентами 435,88 гривень (2 135,88 1 700 гривень).
В подальшому, з 13 травня 2024 року проценти нараховуються на залишок заборгованості за тілом кредиту 3 643,08 гривні.
Вирішуючи питання загального строку нарахування процентів, суд виходить з умов пункту 3 додатковою угоди № 1 від 14 березня 2024 року, згідно з яким, кількість днів користування кредитом, що залишається після укладення додаткової угоди становить 295 календарних днів (а. с. 62).
Тому, останнім днем користування кредитом та, відповідно, останнім днем нарахування процентів є 02 січня 2025 року.
Враховуючи правову позицію, висловлену в Постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року про справі № №910/4518/16, суд не здійснює нарахування процентів після закінчення визначеного додатковою угодою № 1 до кредитного договору строку користування кредитом.
За вказаний період часу проценти мають бути нараховані за ставкою, що не перевищує максимально визначений розмір денної процентної ставки для цього періоду.
При цьому, як зазначалося вище, в період часу з 13 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, з 21 серпня 2024 року до 02 січня 2025 року 1 %.
За період часу з 13 травня 2024 рок до 20 серпня 2024 року розмір нарахованих процентів складає 5 464,62 гривні (3 643,08 гривні х 1,5 % х 100 днів).
За період часу з 21 серпня 2024 року до 02 січня 2025 року розмір нарахованих процентів складає 4 918,15 гривень (3 643,08 гривні х 1 % х 135 днів).
Таким чином, розмір процентів, що підлягають стягненню становить: 10 818,65 гривень (435,88 гривень + 5 464,62 гривні + 4 918, 15 гривень).
Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту і процентами становить 14 461,73 гривні (3 643,08 гривні + 10 818,65 гривень).
Далі, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені на 39 % від первинно заявлених, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 944,73 гривні, як компенсація витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1361-8505 від 09.03.2024 року та додаткової угоди № 1 від 14.03.2024 року у сумі 14 461,73 гривня, що складається з 3 643,08 гривень заборгованість за тілом кредиту, 10 818,65 гривень заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 944,73 гривні.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.