У х в а л а

20 листопада 2025 року

м. Київ

Справа № 759/12130/24

Провадження № 61-11643ск25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якого представляє адвокат Мороз Ігор Миколайович (далі - адвокат),

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року, додаткове рішення цього суду від 10 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року

у справі за позовом скаржниці, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (далі - дитина), до ОСОБА_3 (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління (Центру) надання адміністративних послуг Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації - про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька і

в с т а н о в и в:

1. У червні 2024 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини за місцем реєстрації та проживання скаржниці як матері: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям дитини із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька-відповідача.

2. 20 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 10 квітня 2025 року цей суд ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув зі скаржниці, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, на користь відповідача 26 250,00 грн витрат на правничу допомогу.

4. 6 серпня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

5. 11 вересня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 28387/0/220-25 від 12 вересня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду скаржник зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Ніякого обґрунтування саме цієї підстави не навів, не зазначив, щодо застосування якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду. Інших підстав касаційного оскарження зазначених судових рішень не вказав. Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, то скаржник не навів жодної із зазначених у частині другій статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

6. Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу скаржника на рішення суду першої інстанції від 20 березня 2025 року, додаткове рішення цього суду від 10 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року слід повернути.

6.1. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

6.3. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

6.4. За змістом цього припису, особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати хоча б одну підставу касаційного оскарження із зазначених у частині другій статті 389 ЦПК України чотирьох, а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).

6.5. У разі касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі має, зокрема, бути конкретизований зміст правовідносин, в яких цей висновок відсутній, і обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи; скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої норми для вирішення спору, те, у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідну норму треба застосувати (див. близький за змістом за змістом підхід у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (пункти 132-133)).

6.6. Касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

6.7. Скаржник не вказав у касаційній скарзі, щодо застосування якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтував необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, не пояснив, як відповідну норму треба застосувати. Отже, скаржник не обґрунтував заявлену ним підставу касаційного оскарження, наявність тієї підстави не підтвердилася, інших підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, для оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в касаційному порядку, не зазначив. Крім того, не вказав жодної з визначених у вказаній статті підстав касаційного оскарження додаткового рішення суду першої інстанції. Тому таку касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 20 березня 2025 року, додаткове рішення цього суду від 10 квітня та постанову апеляційного суду від 6 серпня 2025 року слід повернути. Вказане не перешкоджає повторному зверненню із касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 392, 393 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року, додаткове рішення цього суду від 10 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління (Центру) надання адміністративних послуг Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації - про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима