Провадження № 2/761/2851/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Коломієць А.Д.,

за участі:

представника позивача: Рура Н.В.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.11.2023 року в розмірі 174 945,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис Відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Відповідачем погоджено використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта.

У подальшому Відповідач виявила бажання отримати послугу "Миттєва розстрочка. Кредит готівкою", ознайомилася із актуальними умовами кредитування та 21.11.2023 року підписала Паспорт кредиту за допомогою OTP пароля. Після чого із Відповідачем за допомогою OTP пароля було підписано Кредитний договір б/н від 21.11.2023 р. (надалі - Договір) про надання строкового кредиту у розмірі 162800.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із Відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний Графік кредиту.

Як зазначає позивач, відповідач не надавала своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та Графіку кредиту, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.

Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором відповідно до Графіку кредиту не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 03.07.2024 року має заборгованість у розмірі 174945.59 грн., яка складається з наступного: 162800.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12145.59 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

11.11.2024 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, 21 листопада 2023 року, близько 13:45 на телефонний номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), який є фінансовим номером Відповідача, надійшов телефонний дзвінок з номеру НОМЕР_2 , особа представилася працівником служби безпеки.З метою перевірки інформації ОСОБА_1 зателефонувала до контакт-центру АТ КБ «ПриватБанк», оскільки там реалізована функція зворотного дзвінка, миттєвої відповіді отримано не було. Через декілька хвилин на телефонний номер ОСОБА_1 , знову зателефонував «співробітник АТ КБ «ПриватБанк» та зазначив, що у зв`язку з підозрілими діями з її рахунками та з метою убезпечення грошових коштів треба встановити сторонній додаток AnyDesk, Відповідачем було здійснено зазначені дії, як стало згодом відомо ОСОБА_1 , зазначений додаток дає віддалений доступ до телефону з можливістю керування всіма діями та встановленими додатками на цьому пристрої. За допомогою віддаленого доступу, невідомі особи здійснили відкриття кредитного договору (кредит готівкою) у розмірі 162 800 грн. Після його оформлення, невідомі особи здійснили переведення грошових коштів на інший рахунок (пенсійний рахунок) Відповідача в АТ «УКРСИББАНК», а з цього рахунку, перевели грошові кошти у розмірі 150000.00 на рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», що належить, невідомій для ОСОБА_1 особі, ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_4 . Оскільки зазначені фінансові операції, які відбулися 21.11.2024 року з 13:45 до 14:45, з відкриття кредитного договору в АТ КБ «ПриватБанк», переведення кредитних грошових коштів між рахунками Відповідача, а згодом і перерахунок грошових коштів на рахунок невідомої особи, були здійснені без згоди та волевиявлення ОСОБА_1 , про це було повідомлено безпосередньо АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УКРСИББАНК» в той же самий часовий проміжок. Співробітниками АТ КБ «ПриватБанк» було зареєстровано кілька повідомлень про шахрайські дії з рахунками Відповідача.

В той же день, 21.11.2024 року, ОСОБА_1 , звернулась до Солом`янського управління Національної поліції у м. Києві з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та 22.11.2024 року до ЄРДР внесли відомості про вчинення кримінального правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 4 ст.190 КК України, за №0003420.

Крім зазначених дій, Відповідач вживала активних дій щодо уникнення будь-яких негативних наслідків протиправних дій невідомих осіб, зверталася до АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УКРСИББАНК», з метою зупинення та блокування будь-яких операцій на її рахунках, втому числі і видаткових.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження руху коштів на банківському рахунку Відповідача.

Наданий бланк кредитного договору містить простий електронний підпис з формулюванням «Ознайомлений(на), зазначений час формування договору 14:10:51. Оскільки, під умовами кредитного договору стоїть позначка «ознайомлений(на)», відповідно до умов використання простого електронного підпису, сторони визнають такі способи підписів Позичальника: в тому числі, кнопки «підпис»; «підписав»; «підтверджую»; «ознайомився». Тобто умовами використання простого електронного підпису банк не ототожнює наведені значення, отже проставлення значення «Ознайомлений(на) не може відповідати змісту понять ««підписав»; «підтверджую», що виражають погодженість Відповідача з умовами кредитного договору.

Крім того, ОСОБА_4 , зверталася на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням про здійснення шахрайських дій з її картковими рахунками, що підтверджується електронним листом надісланим банком на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 з темою: Гаряча лінія «Шахрайство» Дата: 21 ноября 2023, 15:52:29, в якому зазначено «Ви зверталися в ПриватБанк із повідомленням про шахрайство. Співробітники банку рекомендували вам подати заяву в поліцію…..». Аналогічне повідомлення надходило і 22.11.2023 року о 13:33:52.

Отже, Відповідач, здійснила належне повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» - надавача платіжних послуг про втрату платіжного інструменту та неналежну платіжну операцію.

Крім того, Відповідачем виконана вимога щодо повідомлення про неналежну платіжну операцію АТ «УКРСИББАНК» з вимогою про припинення/ скасування платіжної операції. Однак, своїх обов`язків передбачених Постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» ані АТ КБ «ПриватБанк», ані АТ «УКРСИББАНК» - не виконав. Зазначена недбалість посадових осіб АТ КБ «ПриватБанк» призвела до існування кредитної заборгованості, що рахується за ОСОБА_1 .

Представник відповідача вказує, що саме на емітента платіжного засобу, яким в даному випадку є АТ КБ «Приватбанк», законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. У зв`язку із цим відповідальність емітента платіжного засобу (АТ КБ «Приватбанк») презюмується, якщо не доведено протилежне. Так як, емітентом недоведено факту порушення користувачем ( ОСОБА_1 ) вимог нормативних актів саме бездіяльність посадових осіб емітенту платіжних інструментів призвела до наявності кредитної заборгованості за кредитним договором від 21.11.2023 року.

10.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того представник зазначив, що кошти в сумі162 800,00 грн. 21.11.2023 року о14.24 год. були зараховані на банківський рахунок відповідача. Та в подальшому з 14.15 год по 14.28 год переказані з картки відповідача через додаток Приват24 (мобільна версія) на картку відповідача в АТ «Укрсиббанк». Вхід в додаток здійснено з мобільного номеру відповідача, заміна фінансового номеру не проводилась. Проведена перевірка працівниками банку не встановила наявності вини банку, в даному випадку відповідальність самого клієнта. Відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача не є підставою для звільнення її від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. За результатами розгляду кримінальної справи та у разі винесення судом вироку, відповідач має право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена.

14.12.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позовні вимоги. Як зазначено представником відповідача, позивач зазначає, що «в ході перевірки СБ по клієнту ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , ід ЄКБ НОМЕР_6 , встановлено, що згідно даних ПК «Accord» станом на 22.11.2024р. за кредитним договором SAMDNWFC3 від 21.11.2023р., тип договору - MRCX - кредит готівкою на термін вище року, поточний залишок становить -174 945.59 грн.», проте не надає пояснень щодо утримувача системи «ПК «Accord», що це за програмне забезпечення, хто є розпорядником та достовірність зазначеної інформації у «ПК «Accord». Відповідач вважає надану інформацію такою що не відповідає вимогам статті 79 ЦПК України. Відповідач не обізнаний про наявність кредитного договору за номером SAMDNWFC3 від 21.11.2023. Більше того, Позивач ніколи не отримувала кредит готівкою. Надані Позивачем додатки до висновку проведеної службової перевірки є не завіреними відповідним чином та є неналежними, недостовірними, недостатніми, оскільки не можливо встановити, що це за документи, звідки зроблені скріншоти. До того ж, Відповідачем ставиться під сумнів, повнота відображення інформації.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг: 1.1.2.1.10 в разі втрати Клієнтом Фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до Фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із Фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує аккаунт Клієнта в Системі «Приват24» з метою уникнення шахрайських операцій з рахунками Клієнта. Проте Позивачем не були виконані його зобов`язання щодо блокування аккаунту Відповідача в системі «Приват24», що є ознаками бездіяльності співробітників АТ КБ «ПриватБанк» та сприянню в проведені шахрайських дій. Пунктом 1 частини 21 статті 38 Законом України «Про платіжні послуги» встановлено, що емітент має право заблокувати електронний платіжний засіб користувача після надходження повідомлення про втрату чи загрозу втрати електронного платіжного засобу або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства. У Відзиві на позовну заяву наводились факти звернення Відповідача до гарячої лінії АТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується матеріалами службової перевірки від 27.11.2024 року наданих Позивачем. Отже, Відповідач здійснила належне повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» - надавача платіжних послуг про втрату платіжного інструменту та неналежну платіжну операцію.

Щодо службової перевірки за фактом шахрайства з карткового рахунку НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_1 від 27.11.2024 року, відповідач зазначила, що дана перевірка проведена через рік після заяви ОСОБА_1 , про шахрайські дії третіх осіб, що призвели до неакцептованих операцій з оформлення кредитного договору та подальшого списання коштів з її рахунку, отже дана перевірка лише підтверджує, неналежне виконання Службою безпеки Банку своїх обов`язків, які чітко визначені діючим законодавством, що в свою чергу, привело не лише до матеріальної шкоди Відповідача, а і до значних збитків - Державі Україна.

В судовому засіданні представник позивачавимоги позову підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Крім того, представник зазначила, що відповідач сама вчинила дії щодо отримання кредиту та перераховані кошти, а тому саме вона має нести відповідальність за невиконання умов договору.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали та зазначили, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором оскільки такі дії вчинені сторонніми особами шляхом доступу до телефону відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

У статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» (в редакції станом на час вчинення оспорюваних операцій - 21.11.2023) наведено такі визначення термінів:

автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг;

вразливі платіжні дані - дані (їх сукупність), включаючи індивідуальну облікову інформацію, за допомогою яких можуть вчинятися шахрайські дії;

дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації;

індивідуальна облікова інформація - індивідуалізований набір інформації, що надається надавачем платіжних послуг користувачу або його уповноваженому представнику для цілей автентифікації;

неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі;

неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно);

платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього;

посилена автентифікація - процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: а) знань (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу); б) володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); в) притаманність (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів);

споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати платіжну послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю;

унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції.

Перед укладанням договору надавач платіжних послуг зобов`язаний надати споживачу інформацію щодо умов надання платіжних послуг, обсяг якої визначений частиною 1 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги».

Інформація та умови договору про надання платіжних послуг надаються надавачем платіжних послуг у спосіб, що забезпечує вільний доступ користувача до такої інформації, у належному вигляді, викладені українською мовою. Крім української мови, надавач платіжних послуг за наявності технічної можливості може додатково надати користувачу таку інформацію іншою мовою на вибір користувача. Інформація та умови договору про надання платіжних послуг можуть надаватися шляхом ознайомлення користувача з проектом договору в електронному або паперовому вигляді (без стягнення додаткової плати) або шляхом надання користувачу доступу до публічного (мережевого) ресурсу, на якому розміщений проект договору (частина 2 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги»).

Обов`язок доведення, що надавач платіжних послуг належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання інформації та умов договору, передбачені цією статтею, покладається на надавача платіжних послуг (частина 3 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з частиною 4 статті 29 Закону України «Про платіжні послуги» Національний банк України має право встановлювати додаткові вимоги до договорів про надання платіжних послуг.

Відповідно до пункту 26 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління національного банку України від 29.07.2022 № 164 (надалі Постанова НБУ від 29.07.2022 № 164), емітент перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору, тарифами на обслуговування платіжного інструменту та правилами користування платіжним інструментом.

Згідно з пунктом 27 Постанови НБУ від 29.07.2022 № 164 емітент зобов`язаний надати користувачу в спосіб, визначений емітентом та користувачем, примірники: 1) договору; 2) правил користування платіжним інструментом; 3) тарифів на обслуговування платіжного інструменту, що діяли на дату укладення договору. Емітент має право надавати користувачу примірники правил і тарифів за допомогою технічних засобів електронних комунікацій. Примірник правил або тарифів, надісланий користувачу за допомогою технічних засобів електронних комунікацій або в інший спосіб, обов`язково має містити дату його відправлення.

Відповідно до пункту 29 Постанови НБУ від 29.07.2022 № 164 умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.

Згідно з частинами 1-2 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів.

Відповідно до частини 3 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції; будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).

Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації (частина 4 вказаної статті).

Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача (частина 5 вказаної статті).

Згідно з частиною 7 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» Національний банк України встановлює своїми нормативно-правовими актами вимоги до: посиленої автентифікації у випадках, визначених цією статтею, а також у випадках, коли надавачі платіжних послуг мають право не вимагати застосування посиленої автентифікації користувача; заходів безпеки, що повинні забезпечувати конфіденційність індивідуальної облікової інформації користувача; здійснення електронної взаємодії між суб`єктами платіжних операцій для цілей ідентифікації, автентифікації, повідомлення та інформування, а також вимоги до заходів щодо забезпечення безпеки під час зазначеної електронної взаємодії.

Відповідно до частини 4 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

Вимоги щодо безпеки платіжних операцій, захисту конфіденційності та цілісності вразливих платіжних даних встановлені Положенням про автентифікацію та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 03.05.2023 №58 (далі - Постанова НБУ №58 від 03.05.2023).

У пункті 3 вказаної Постанова НБУ №58 від 03.05.2023 наведено такі визначення: вразливі платіжні дані - індивідуальна облікова інформація, особисті криптографічні ключі, паролі доступу, коди операцій, інша інформація, що зазначається в платіжній інструкції та за допомогою якої можуть вчинятися несанкціоновані або шахрайські дії; несанкціоновані або шахрайські дії - вчинення сторонніми особами та/або відповідальними особами дій із втручання в інформаційно-телекомунікаційну систему незаконним та/або протиправним шляхом, що можуть призвести до порушення цілісності, доступності та/або конфіденційності інформації, яка використовується під час надання платіжних послуг; поведінкова модель платника - результат аналізу інформації, що міститься в платіжній інструкції, стосовно прийнятого платником рішення з ініціювання платіжної операції з урахуванням інформації про поведінку платника в минулому щодо використання платіжних послуг.

Пунктом 8 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 передбачено, що надавач платіжних послуг використовує механізми і процедури моніторингу операцій для виявлення несанкціонованих або шахрайських дій. Ці механізми і процедури ґрунтуються на аналізі операцій з урахуванням тих складових, що є типовими для користувача платіжних послуг, за умов належного використання вразливих платіжних даних.

Згідно з пунктом 9 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 процедура автентифікації повинна включати механізми моніторингу спроб несанкціонованих або шахрайських дій з використанням вразливих платіжних даних. Також ця процедура повинна передбачати перевірку, чи має користувач платіжних послуг право доступу до рахунку.

Механізми і процедури моніторингу операцій з переказу коштів повинні враховувати кожний із таких факторів ризику:

1) списки пошкоджених, скомпрометованих або викрадених елементів автентифікації;

2) суму кожної платіжної операції;

3) сценарії шахрайства під час надання платіжних послуг;

4) ознаки зараження зловмисним програмним забезпеченням під час будь-яких сеансів процедури автентифікації;

5) нетипове (аномальне) використання багатоцільового пристрою або програмного забезпечення для здійснення автентифікації.

Згідно з пунктом 47 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 дистанційна платіжна операція вважається такою, що має низький рівень ризику, якщо надавачем платіжних послуг дотримано такі вимоги: 1) рівень шахрайства для платіжної операції, розрахований відповідно до глави 13 розділу III цього Положення, еквівалентний або нижче референтного коефіцієнта рівня шахрайства, визначеного в додатку до цього Положення для обраного виду платіжних операцій; 2) сума операції не перевищує відповідного порогового значення, визначеного в додатку до цього Положення; 3) надавач платіжних послуг за результатами моніторингу операцій у режимі реального часу не виявив жодної з таких ознак: нетипових (аномальних) витрат або нетипової (аномальної) поведінкової моделі платника; використання платником платіжних пристроїв/програмного забезпечення, які раніше платник не використовував; виконання коду зловмисного програмного забезпечення під час застосування процедури автентифікації; застосування відомих сценаріїв вчинення несанкціонованих або шахрайських дій під час надання платіжних послуг; місцезнаходження платника, яке зафіксовано вперше; місцезнаходження отримувача в зоні підвищеного ризику (місцезнаходження, де раніше траплялися шахрайські операції).

Згідно з пунктом 66 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 відповідальність за здійснення безпечного пов`язування особи користувача платіжної послуги з вразливими платіжними даними покладається на надавача платіжних послуг. Межі такої відповідальності включають приміщення надавача платіжних послуг, інтернет-середовище, що надається надавачем платіжних послуг, або інші захищені вебсайти, що використовуються надавачем платіжних послуг та його автоматизованими сервісами, а також ризики, пов`язані з багатоцільовими пристроями та програмним забезпеченням для цілей автентифікації, які використовуються під час процесу автентифікації.

Отже, нетипова (аномальна) поведінкова модель платника і використання платником платіжних пристроїв/програмного забезпечення, які раніше платник не використовував, є передбаченими нормативним актом факторами ризику для платіжної операції.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між банком і користувачем платіжних послуг, суд повинен виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Подібні правові висновки щодо розподілу тягаря доказування у категорії справ щодо оспорювання правомірності здійснення платіжних операцій викладені у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22.

Судом встановлено, що 21.11.2023 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір, який підписаний простим електронним підписом.

Такий спосіб підписання договорів узгоджений сторонами п.3 Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 11.02.2022 року.

Заява відповідачем не оскаржувалась, не визнана недійсною.

За умовами кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 162 800,00 грн. строком кредитування на 36 місяців зі сплатою 18% річних.

З виписки по рахунку вбачається, що грошові кошти в сумі 162 800,00 грн. 21.11.2023 року о 14.24 год. були зараховані на банківський рахунок відповідача. В подальшому з 14.15 год по 14.28 год переказані з картки відповідача через додаток Приват24 (мобільна версія) на картку відповідача в АТ «Укрсиббанк». Вхід в додаток здійснено з мобільного номеру відповідача, заміна фінансового номеру, логіну та паролю не проводилась.

Протилежного судом не встановлено.

Під час судового розгляду справи також встановлено, що 21.11.2023 року (тобто в день укладення кредитного договору) позивач звернулась до Солом`янського управління поліції ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та в цей же день було розпочате кримінальне провадження №0003420 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0003420: 21.11.2023 року приблизно о 13 годині 45 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 на номер мобільного телефону, який належить ОСОБА_1 та до якого був прив`язаний додаток «Приват24» було здійснено телефонний виклик із номеру телефону НОМЕР_2 користувач якого представився як представник «служби безпеки банку «Приватбанк» та вказав на необхідність переведення грошових коштів з картки на іншу картку. Таким чином ОСОБА_1 зі своєї банківської картки за № НОМЕР_8 перевела грошові кошти у сумі 159 000,00 грн.

В судовому засіданні було досліджено звукозапис повідомлення ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про шахрайські дії з грошовими коштами на її рахунку та ОСОБА_1 повідомила, що вона за вказівками невідомих осіб, які назвались представниками банку оформила кредитний договір та провела переказ коштів з власної картки.

АТ «ПриватБанк» провів службову перевірку за фактом шахрайства з карткового рахунку НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_1 щодо несанкціонованого переказу 21.11.2023 року грошових коштів на загальну суму 162 800,00 грн. та встановлено, що 21.11.2023 року о 14.24 год. оформлено кредит на загальну суму 162 800,00 грн. з фінансового номеру ОСОБА_1 . В подальшому, починаючи з 14:15 год по 14:28 год шістьма транзакціями були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 162 670,07 грн. на картку в АТ «Укрсиббанк».

Також було встановлено, що вхід в додаток Приват24 було здійснено з фінансового номера відповідача, заміна фінансового номера не проводилась.

У висновку зазначено, що оформлення кредиту та зняття коштів зловмисниками з картки клієнта передувало здійснення операції самим клієнтом під впливом шахрая. За результатами перевірки провини банку не встановлено, відповідальність клієнта.

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що вона особисто вчинила всі дії (по отриманню кредиту, перерахуванні далі коштів на її картку в АТ «Укрсиббанк» та на картку в АТ «Банк Восток») під керуванням осіб, які їй зателефонували та представились працівниками служби безпеки АТ «ПриватБанк».

Таким чином під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 як користувач кредитної картки своїми діями сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, додатку Приват24 та особисто провела відповідні платіжні операції.

Суду не надано беззаперечних доказів що дії по підписанню кредитного договору та перерахуванню коштів були вчинені сторонніми особами.

Сам по собі факт звернення до правоохоронних органів не свідчить про вчинення шахрайських дій при отриманні кредитних коштів відповідачем.

Крім того, ОСОБА_1 не зверталась до суду із зустрічними вимогами до АТ «ПриватБанк».

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

А тому з врахуванням зазначеного вище суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 , як сторону договору, покладається обов`язок по його виконанню в частині повернення грошових коштів.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 03.07.2024 року становить: 162 800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12 145,59 грн. - заборгованість за відсотками, а всього заборгованість становить 174 945,59 грн.

Відповідачем не спростовано існування заборгованості у вказаному розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи, що відповідач фактично отримані та використані нею кошти в строки та розмірі визначеному кредитним договором не повернула, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту та процентів в загальному розмірі 174 945,59 грн.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 42 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 77-81, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.11.2023 року станом на 03.07.2025 року в розмірі 174 945 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять) гривень 59 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г. Притула