Справа № 337/5028/25
Номер провадження 2/337/2704/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Кабалюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» через підсистему Електронний Суд звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №09.01.2025-100002696 у розмірі 57599,56 грн, посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору з боку відповідача, а також просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений 09.01.2025 р. кредитний договір № 09.01.2025-100002696., підписаний електронним підписом. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 22000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.01.2025, строком на 140 днів. Дата повернення (виплати) кредиту - 28.05.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 3300 грн. 00 коп. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 57599.56 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21980.92 грн., по процентам в розмірі 24618.64 грн. та неустойки. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Разом з тим відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 4 738,77 грн. від 20.01.2025 р.; 4 738,77 грн. від 27.01.2025 р., які були враховані під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя суду від 30.09.2025 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін.

14.10.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить частково задовольнити позовні вимоги в загальній сумі 28025,12 гривень; розстрочити виконання рішення суду строком на один рік з дня його ухвалення шляхом щомісячного погашення заборгованості рівними частинами у розмірі 2 335,43 грн. щомісячно. В обґрунтування заперечень проти стягнення комісії представник відповідача зазначає, що у наданому позивачем паспорті споживчого кредиту та заявці кредитного договору № 09.01.2025-100002696 від 09.01.2025 року зазначено, що кредитором нараховується комісія у розмірі 3 300,00 грн з приміткою «економічна сутність плата за надання кредиту», однак позивачем не зазначено та не надано доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач безпідставно зарахував сплачену відповідачем суму заборгованості у розмірі 9 477,54 грн., як оплату комісії за надання кредиту, тому зазначена сума підлягає зарахуванню у загальну суму погашення заборгованості за кредитом. Крім того, у вказаній довідці некоректно відображено період нарахування заборгованості замість фактичного періоду користування кредитом з 09.01.2025 року по 28.05.2025 року, позивач зазначив період лише з 09.01.2025 року по 19.02.2025 року, що свідчить про недостовірність і неточність наданих даних. При розрахунку заборгованості варто враховувати, що відповідачем було здійснено наступні оплати: 20.01.2025 року в сумі 4738,77 грн. та 27.01.2025 року в сумі 4738,77 грн, тому контрозрахунок виглядає наступним чином : 22 000,00 грн. х 11 днів х 0,0082 (%) =1 984,4 (грн.) 2). 17 261,23 грн. х 7 днів х 0,0082 (%) =990,79 (грн.) 3). 12 522,46 грн. х 122 дні х 0,0082 (%) =12 527,47 (грн.). На підставі вищенаведених розрахунків, заборгованість за тілом кредиту складає 12 522,46 грн., а заборгованість за відсотками 15 502.66 грн. В загальній сумі -28 025,12 гривень. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також враховуючи складну життєву обставину тимчасове безробіття відповідача, його скрутне матеріальне становище, розмір заборгованості, період її виникнення та загальну економічну ситуацію в країні, у тому числі в умовах воєнного стану, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, просять суд розстрочити виконання рішення суду строком на один рік, що забезпечить належне виконання відповідачем такого рішення та не порушить його права на гідне існування та достатній життєвий рівень.

21.10.2025 року представник відповідача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної ставки складає 1%, що відповідає вимогам чинного законодавства, отже нарахування процентів за даною процентною ставкою є легітимним та застосовним. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. На підставі змін у законодавстві, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 09.01.2025 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустоки є правомірною. Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався скрутного майнового становища, крім того зазначені обставини не можуть бути беззаперечним доказом таких обставин.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм ЦПК України.

Представник відповідача надала заяву щодо розгляду справи у її відсутність, в якій просила врахувати заперечення, викладені у відзиві.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання,

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що 09.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №09.01.2025-100002696.

Відповідач підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора А553.

Факт укладення зазначеного договору відповідачем визнаний та не оспорюється.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається кредит у розмірі 22000 грн строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту - 28.05.2025 року.

Сторони погодили, що кредитним кошти надані відповідачеві на умовах, з обов`язковим поверненням строковості та платності за їх користування. При цьому згідно п 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Також п. 7 передбачено сплату комісії -комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 3300 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Згідно п. 15. Неустойка: 220 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку).

У Договорі вказана адреса вебсайту кредитодавця https://sgroshi.com.ua/ua, зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів, а саме: 5355-28XX-XXXX-0069.

ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та надало йому кредит в сумі 22000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції про видачу коштів від 09.01.2025.

Факт отримання відповідачем грошових коштів не заперечується.

Відповідач активно користується отриманими грошовими коштами, однак узяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином.

Відповідач частково здійснив повернення коштів по зазначеному кредитному договору на суму: а саме сплатив 4 738,77 грн. 20.01.2025 р. та 4 738,77 грн. - 27.01.2025 р.

За доводами позивача, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 57599.56 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21980.92 грн., по процентам в розмірі 24618.64 грн., та по неустойці за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що загалом становить

Отже, між сторонами існує спір щодо виконання відповідачем узятих кредитних зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Кредитний договір (між сторонами був укладений сторонами 9 січня 2025 року в електронній формі, який є чинним та не був оспорений. Враховуючи наведене ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем досягнуто домовленості у письмовій формі щодо розміру кредиту, процентної ставки та інше.

При цьому за умовами договору процентна ставка становить 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (п.6). Зазначена в умовах договору Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 0.82% обраховується виключно на припущенні належного виконання зобов`язання позичальником, тому у випадку його порушення не може бути узяти до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Надаючи оцінку нарахування позивачем комісії за надання кредиту у розмірі 3300 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).

Доводи представника відповідача про необхідність зарахування проведених відповідачем виплат в рахунок погашення заборгованості з тіла кредиту, а не на погашення комісії та відсотків не є слушними.

Враховуючи, що між сторонами виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах Договору не повернуто, суд приходить до висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентам.

Щодо стягнення неустойки суд зазначає таке.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обовязку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Отже, стягнення неустойки в розмірі 11 000 грн. за кредитнимдоговором в період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 46599,56 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21980.92 грн., по процентам в розмірі 24618.64 грн.

Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, суд задоволено 80,9% від заявлених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1959,72 грн.

Щодо вимог про розстрочку рішення, суд зазначає наступне.

За доводами представника відповідача - відповідач з 18.09.2025 року офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, що підтверджується скан-копієї трудової книжки та довідками з ПФУ. У зв`язку з цим у нього відсутня реальна можливість виконати зобов`язання перед Позивачем у повному обсязі одноразово, отже на його думку, зазначені обставини свідчать про складний матеріальний стан Відповідача та є підставою для застосування положень ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України щодо розстрочки виконання рішення суду.

За ч. 1ст. 435 ЦПК України закріплене положення, відповідно до якого, за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

На обґрунтування своїх доводів, сторона відповідача посилається на відсутність доходів у відповідача. При оцінці доказів, суд враховує, що відповідач є працездатним за віком, при цьому ним не надано суду жодного доказу на підтвердження його неможливості працевлаштуватися та отримувати дохід. Також відповідачем не надані відомості щодо відсутності у нього майна, на яке можливо звернути стягнення при примусовому виконанні рішення суду, не надані інші докази, які б могли свідчити про його скрутний матеріальний стан: відсутні відомості про його стан здоров`я, необхідності отримання дороговартістного лікування, наявність утриманців. тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд на своє глибоке переконання, вважає, що заявником не надано належних доказів, що підтверджували б винятковість обставин для розстрочення виконання судового рішення, а тому підстави для задоволення заяви про розстрочку рішення наразі відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299 , р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за Кредитним договором № 09.01.2025-100002696 від 09.01.2025 у розмірі 46599.56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за , МФО 305299 , р/р НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1959,72 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

У задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення -відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Салтан Л.Г.