Справа № 527/2940/24
провадження 2/527/92/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу 527/2940/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_4 з 1973 р. до 2019 р. перебували в шлюбі. Після розірвання шлюбних відносин ОСОБА_4 почала претендувати на земельну ділянку 9,4 га, яка належить позивачу на праві особистої приватної власності і знаходиться в селі Липове Кременчуцького району Полтавської області. Зазначену земельну ділянку відповідач отримав в особисту приватну власність згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року. З рішення суду вбачається, що земельна ділянка 9,4 га становить невід`ємну частину будівель і споруд, які отримані відповідачем на підставі договору дарування. За будь-яких обставин неможливо розглядати окремо земельну ділянку та розташовані на ній будівлі та споруди, і навпаки, окремо будівлі та споруди без земельної ділянки під ними. Відповідно до ст. 82 ЦПК України наявність рішення Глобинського районного суду Полтавської області щодо земельної ділянки 9,4 га, її правового статусу, звільняє відповідача від доказування, що така земельна ділянка не може бути об`єктом права спільної власності подружжя.

Враховуючи викладене прохає визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянки 9,4 га, яка знаходиться в селі Липове Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 23.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання.

09.12.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 направлено відзив на позов, відповідно до якого набуття позивачем права власності на земельну ділянку з підстав, відмінних від тих, що вказані в ст. 57 СК України, свідчить про те, що в силу презумпції спільної власності подружжя, така земельна ділянка набула статусу спільної сумісної власності подружжя. Прохала в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати по справі (а.с.74 76).

12.12.2024 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.79-80).

06 серпня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с.148).

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому. Представник позивача наголосила, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку є знаходження на ній будівель, які були подаровані позивачу. Це був господарський двір, земельна ділянка входила до нього.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_4 з 1973 р. до 2019 р. перебували в шлюбі.

Вказана обставина визнається учасниками справи, тому не підлягає доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку розміром 9,4 га, кадастровий номер :00:013:0001, яка знаходиться на території Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області (а.с.6-14).

Вказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до договору дарування від 17.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим № 1016, ОСОБА_1 придбав у власність господарську будівлю, загальною площею 63,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :00:013:0001. Право власності позивача на вказане нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 31674629, номер запису про право власності: 8249310, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

Згідно договору дарування від 17.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим № 1019 від 17.05.2011 року, ОСОБА_1 прийняв у власність господарську будівлю - приміщення свинарника, загальною площею 860,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :00:013:0001. Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 31671017, номер запису про право власності: 8248393, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

Відповідно до договору дарування від 17.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим № 1013, ОСОБА_1 прийняв у власність господарську будівлю-приміщення дизельної, загальною площею 48,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: :00:013:0001. Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 31667121, номер запису про право власності: 8247384, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06.

Відповідно до договорів дарування від 28.10.2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чіріч О.А. за реєстровими № 535, 541, 544, 532 ОСОБА_1 прийняв у власність, як дарунок, господарські будівлі приміщення корівників, загальною площею 1027,6 кв.м; 932,3 кв.м.; 1052,4 кв.м; 122.2 кв.м; 1443,3 кв.м, розташовані відповідно за адресою: АДРЕСА_2 і знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер: :00:013:0001. Право власності позивача на вказане нерухоме майно підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25654929, 25650427, 25651970, 25653053, 25653978 від 28.10.2015.

ОСОБА_1 набув право власності на господарські споруди відповідно 25.12.2014 року та 28.10.2015 року після реєстрації права власності на них. Законність набуття ним права власності ніким не оспорюється. На той час стаття 120 ЗК України діяла в редакції в редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009, і ч.1 ч.2 названої статті було встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст. 120 ЗК)

Врахувавши приписи ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд дійшов висновку, що з переходом права власності на господарські будівлі від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 до останнього перейшло і право власності на земельну ділянку, набуте, але не оформлене дарувателем.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено в ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Статтею 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Як встановлено рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2016 року виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_1 обумовлено переходом права власності на господарські будівлі від ОСОБА_5 на підставі договорів дарування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що земельна ділянка 9,4 га, яка знаходиться в селі Липове Кременчуцького району Полтавської області є особистою приватної власністю ОСОБА_1 , тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 5756,84 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:013:0001 загальною площею 9,4 га, яка розташована на території Святилівської сільської ради Глобинського району ( в даний час Градизька селищна рада Кременчуцького району) Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 5756,84 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання: м. Вільнюс Республіка Литва, рнокпп НОМЕР_2 ).

Суддя Т. В. Левицька