КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3349/22 Головуючий у І інстанції Сташків Т.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Cпис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства « Райффайзен Банк» - адвоката Хуторянця Олександра Володимировича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2025 рокуу справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Христенко Олена Віталіївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач АТ «Райффайзен-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису, вчиненого 01.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко Оленою Віталіївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 200 000, 00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2021 р. у справі № 911/160/21 стягнуто солідарно з ТОВ «Ганул», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк» 7 304 357, 92 грн боргу по кредиту, 1 074 191, 82 грн заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 94, 45 грн пені, 125 679, 66 грн судового збору.

16.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем на підставі заяви банку № 188/2/679 від 30.11.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, до якого також входять: ВП № НОМЕР_3 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису від 01.06.2021 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко Оленою Віталіївною, зареєстровано в реєстрі за № 451 та ВП № НОМЕР_4 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису від 01.06.2021 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко Оленою Віталіївною, зареєстровано в реєстрі за № 450.

24.12.2021 року АТ «Райффайзен Банк» стало відомо, що на веб-сайті ДП «Прозоро Продажі» приватним виконавцем розміщено повідомлення щодо продажу земельних ділянок, які належать боржнику ОСОБА_1 , у тому числі, на підставі спірного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Христенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №451, за яким стягувачем є ОСОБА_2 , про стягнення на підставі договору позики від 13.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, реєстровий №8048, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за яким останній отримав позику в сумі 200 000, 00 грн на один місяць із строком повернення до 13.05.2021р.

Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням законодавства та має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки у виконавчому написі не зазначено, які саме документи були надані ОСОБА_2 на підтвердження надання позики, та не зазначено на підставі яких документів установлено, що заборгованість є безспірною. Крім того, не зазначено строк, за який проводиться стягнення боргу, а зазначено лише кінцеву дату, до якої мала бути повернута позика, не зазначено розміру плати за вчинення нотаріальних дій, дати набрання написом законної сили, а також невірно зазначено строк пред`явлення напису до виконання.

Крім того, позивач зазначив, що за умовами укладеного між Банком і ОСОБА_1 . Договору поруки, останній мав погоджувати з банком, зокрема, отримання грошових позик, чого зроблено не було.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» звернувся представник - адвокат Хуторянець О.В., який, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватись лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,8 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник май безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У виконавчому написі приватним нотаріусом Христенко О.В., в порушення вимог Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безпспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України №1172 від 29.06.1999р., не зазначено, які саме документи були надані ОСОБА_2 на підтвердження видачі позики ОСОБА_1 та не зазначено на підставі яких документів (банківська виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості) прийнято рішення про наявність безспірності боргу боржника перед ОСОБА_2 як стягувачем.

Крім того, нотаріусом в оскаржуваному виконавчому написі не зазначено строк, за який провадиться стягнення боргу, а вказано лише кінцеву дату до якої мала бути повернута позика; не зазначено розміру плати за вчинення нотаріальних дій - суми державного мита, яку сплачує стягувач за вчинення виконавчого напису; не зазначено дати набрання юридичної сили.

Також, нотаріусом зазначено невірний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання: замість трьох років зазначено один рік.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про безспірність заборгованості ОСОБА_1 та не дав належної оцінки доводам позивача про те, що оспорюваний виконавчий напис порушує права та інтереси АТ «Райффайзен Банк», так як ОСОБА_1 з метою створення конкуренції банку у виконавчому провадженні, в межах якого буде реалізовуватись майно боржника, вчинив дії щодо створення фіктивної заборгованості, уклавши для цього договір позики з ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Нечипорук О.Л. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що АТ «Райффайзен Банк» намагався у судовому порядку визнати недійсним договір позики, укладений 13 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову Банку було відмовлено.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що АТ «Райффайзен Банк» не є стороною виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом, оскільки останній не створював для нього ніяких прав та не покладав ніяких обов`язків.

У судовому засіданні представник АТ «Райффайзен Банк» - Хуторянець О.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Нечипорук О.Л. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судом належно.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 7 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки №12/150-2/2568 з метою належного виконання зобов`язань за генеральним договором на здійснення кредитних операцій №01/150-2/515 від 27 липня 2017 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ГАНУЛ», згідно умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечення зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі 8 000 000, 00 грн. в порядку передбаченому кредитним договором не пізніше 31 липня 2020 року.

У зв`язку з порушенням зобов`язань ТОВ «ГАНУЛ», АТ «Райффайзен Банк» у грудні 2020 року звернулось до Господарського суду Київської області із позовом про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ «ГАНУЛ», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2021р. у справі № 911/160/21 стягнуто з відповідачів 7 304 357,92 грн. боргу по кредиту, 1 074 191,82 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 94,45 грн. пені, 125 679,66 грн. судового збору.

08.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 і приєднано до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_6.

До зведеного виконавчого провадження НОМЕР_6 також входять:

-виконавче провадження НОМЕР_7 про стягнення 200 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису від 01.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В, зареєстровано в реєстрі за № 451;

-виконавче провадження НОМЕР_8 про стягнення 300 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису від 01.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В., зареєстровано в реєстрі за№ 450.

На підставі договору іпотеки від 31.07.2019 №2323 це майно було передано в іпотеку ТОВ «Тедіс Україна» для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Ганул» за договором поставки №33-КЕ/18/КК від 16.07.2018. Строк виконання зобов`язання - 15.07.2020, розмір зобов`язання 16 961 200 грн.

01.06.2021 ТОВ «Тедіс Україна» надало письмову згоду приватному виконавцю Крегулу І.І. на реалізацію всіх предметів іпотеки.

22.12.2021 майно ОСОБА_1 було реалізовано на електронних торгах (протокол №563928) за ціною 10 951 060, 00 грн.

Поряд із цим, 13.04.2021 року між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №8048, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 200 000, 00 грн, без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13.05.2021 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.10.2023 року у справі № 372/2491/22, відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання договору позики недійсним.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.10.2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою АТ «Райффайзен Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.10.2023року залишено без змін.

01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Христенко О.В. вчинила виконавчий напис, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. від 13.04.2021 за реєстровим №8048, грошові кошти у розмірі 200 000, 00 гривень, строк повернення яких настав 13.05.2021.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що його права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним виконавчим написом, і в результаті визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, майнові права заінтересованої особи - позивача, буде захищено та відновлено.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19) та від 16 грудня 2022 року у справі № 639/4029/20 (провадження № 61-16669св21).

Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно із матеріалами справи АТ «Райффайзен Банк» не є стороною договору позики від 13 квітня 2021 року, а також не є стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого напису.

Оспорюваний виконавчий напис ні боржником, ні стягувачем не оспорюється.

Банк оспорює його як заінтересована особа, права якої порушено видачею цього виконавчого документу та його подальшою реалізацією у виконавчому провадженні.

Поряд із цим,позивач у цій справі не надав доказів на підтвердження існування спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно відповідача ОСОБА_2 , тобто особи, яка зверталась за виконавчим написом та на користь якої вчинено виконавчий напис.

Отже обраний позивачем спосіб захисту не є належним, не буде ефективним, оскільки не відповідає змісту порушеного права.

Посилаючись на фіктивність укладеного 13 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики, як такого, що шкодить інтересам АТ «Райффайзен Банк» як стягувача за рішенням Господарського суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі №911/160/21, Банк реалізував своє право на звернення до суду за захистом. Однак, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.10.2023 року у справі № 372/2491/22, яке набрало залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року, в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» про визнання договору позики недійсним було відмовлено.

Таким чином, підстав уважати, що оскаржуваний виконавчий напис порушує права, свободи, інтереси та обов`язки позивача - відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360СВ18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21), від 14 лютого 2018 року у справі №760/2193/15-ц є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burga№dothers v. Fra№ce (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (№o. 2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - адвоката Хуторянця Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар