ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 757/47727/24-ц

провадження № 61-13357св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасенко Ігор Вікторович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року у складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П., і виходив з такого.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 .

3. Посилалася на те, що вона не змогла звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, оскільки їй не було відомо про зміну реєстрації місця проживання ОСОБА_2 . Тільки у 2020 році вона дізналася, що ОСОБА_2 з 17 жовтня 1995 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

4. До того ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка збігається з адресою її місця реєстрації та проживання. У зв'язку із зазначеним, позивачка вважала, що будь-яких дій у нотаріальній конторі щодо спадкування майна їй здійснювати не потрібно.

5. Крім того, посилалася на те, що вона має суттєві вади здоров`я, є інвалідом другої групи довічно. До закінчення шестимісячного терміну, у зв'язку із загостренням її хвороби, вона проходила лікування, не могла ходити через постійні болі, тривалий час пересувалася на милицях і приймала знеболюючі препарати.

6. При цьому, зазначала, що її померла мати значний час проживала у свого співмешканця за межами м. Києва. Її хвороба стала причиною погіршення їхніх сімейних стосунків, ОСОБА_2 не виходила на зв`язок з нею, що унеможливлювало встановлення її фактичного місця проживання.

7. Через певний проміжок часу від сусідів, які на той час проживали за адресою: АДРЕСА_3 , вона дізналася, що ОСОБА_2 повернулася до свого зареєстрованого місця проживання.

8. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені позивачкою обставини (причини) пропуску нею шестимісячного строку після смерті матері для подання заяви про прийняття спадщини, зокрема необізнаність про місце реєстрації матері, не є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини. Судом враховано, що матір позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже 23 роки до звернення до суду з цим позовом, що свідчить про наявність у позивачки достатнього часу для подання заяви про прийняття спадщини, отримання необхідної інформації та подання заяви про відкриття спадкової справи, зокрема і через свого представника. Крім того, державний нотаріус відмовила позивачці у вчиненні нотаріальних дій ще у 2020 році, однак остання звернулась до суду вперше лише у 2023 році.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

11. Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну представника ОСОБА_1 - Тарасенка І. В. залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня

2024 року залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що наведені позивачкою обставини не свідчать про існування поважних причин значного пропуску строку на подання заяви про прийнятті спадщини у розумінні статті 1272 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тарасенко І. В., засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували зазначені нею об'єктивні обставини, які перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме наявність у неї тяжкої хвороби (інвалідність) та юридичну необізнаність. Крім того, суди не обґрунтували причин відхилення наданих нею доказів щодо наявності ІІ групи інвалідності довічно та хвороби опорно-рухового апарату, що обмежувала її пересування до липня 2001 року.

16. Вважає, що суди помилково не застосували до спірних правовідносин положення статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, з огляду на те, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17. Акцентує увагу на тому, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки володіла та користувалася належною спадкодавиці 1/4 часткою квартири, доглядала за майном та несла відповідні витрати. Вважає, що з огляду на положення частини першої статті 549 ЦК УРСР вона не пропустила строк на прийняття спадщини. Також суди не врахували, що з позовом до суду вона звернулася у межах позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/47727/24-ц, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

19. 13 листопада 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

20. 10 листопада 2025 року Київська міська рада за допомогою засобів поштового зв'язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

21. На обґрунтування доводів відзиву зазначає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що зазначені позивачкою обставини не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення спадкоємцем відповідних дій. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка була рідною матір'ю ОСОБА_1 .

23. Відповідно до договору міни від 05 травня 1994 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

24. Відповідно до довідки Печерської РДА про реєстрацію місця проживання особи № 105/26-20-1128 від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: кв. АДРЕСА_2 , з 03 січня 1995 року по 10 жовтня 1995 року.

25. Згідно з отриманими відомостями щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, встановлено, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 жовтня 1995 року та у зв`язку зі смертю була знята з реєстрації місця проживання 06 лютого 2001 року.

26. 14 грудня 2020 року ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

27. 21 лютого 2020 року була заведена спадкова справа № 126/2020 щодо майна ОСОБА_2 .

28. Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С. А. від 14 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_1 постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустила строк, встановлений для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

30. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

31. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

33. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

34. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

35. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

36. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається,

ОСОБА_7 просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері

ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 . На обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку посилалася на наявність у неї захворювання опорно-рухового апарату (ІІ група інвалідності), а також юридичну необізнаність (відсутність інформації про зміну місця реєстрації спадкодавиці, про відсутність заповіту щодо майна померлої, про необхідність звернення до нотаріальних органів).

37. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

38. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

39. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

40. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

41. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

42. У статті 549 ЦК УРСР було зазначено, що спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

43. Строк для прийняття спадщини міг бути продовжений судом за наявності поважних причин його пропуску.

44. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

45. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

46. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

47. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

48. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

49. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

50. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

51. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

52. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

53. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

54. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі

№ 357/8183/22.

55. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду

від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі

№ 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).

56. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

57. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

58. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

59. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

60. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, надав належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

61. Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що наведені

ОСОБА_1 обставини щодо наявності у неї другої групи інвалідності, а також її юридична необізнаність не можуть бути визнані поважними причинами значного пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

62. Суди попередніх інстанцій правильно врахували, що з моменту смерті ОСОБА_2 та до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини пройшло майже 23 роки. Цей строк є надто тривалим. Надані до матеріалів справи пенсійне посвідчення з відміткою про наявність другої групи інвалідності загального захворювання, а також довідка до акта огляду МСЕК підтверджують встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату з 14 лютого 2023 року (огляд інваліда - первинний). Необізнаність позивачки щодо зареєстрованого місця проживання її матері, як і відсутність інформації щодо заповіту відносно спадкового майна правильно були визнані судами попередніх інстанцій такими, що не є поважними причинами пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

63. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та може бути визнано невиправденим втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

64. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності.

65. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, яким суди попередніх інстанцій надали належну та обґрунтовану правову оцінку, зокрема щодо доведення факту вступу в управління або володіння спадковим майном, який не є підставою для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

66. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

67. Доводи касаційної скарги щодо прийняття позивачкою спадщини в порядку пункту 1 частини другої статті 549 ЦК Української РСР, що свідчить про відсутність пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

68. Доведення обставин фактичного прийняття спадщини виходить за межі предмета позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

69. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

70. Висновки судів першої та апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

71. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

72. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасенко І. В., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасенко Ігор Вікторович, залишити без задоволення.

2. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович