Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1530/25

номер провадження 2/695/1313/25

07 листопада 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю: секретаря с/з - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Мих В.О. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 29.02.2024 між ТОВ «Міолоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7803466 за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 5000 грн., строком на 105 днів, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Кредитодавець свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору.

28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 р. Згідно вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №7803466 від 29.02.2024.

Позивач наполягає, що відповідач належним чином взяті зобов`язання не виконала, кредитні кошти у строк та в розмірах, які були погоджені між сторонами договору не повернула ні попередньому ні новому кредитору не дивлячись на письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, яка була направлена позивачем відповідачу.

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором №7803466 від 29.02.2024 становить 14 360 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 9110 грн.; заборгованість за комісією - 250 грн.

На підставі вказаного позивач звернувся до суду із даним позовом у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 360 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.04.2025 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Направив до суду клопотання про задоволення позовних вимог. Просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила приєднати до матеріалів справи вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 відповідно до якого ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 182, ч. 4 ст. 190 КК України в тому числі за створення он-лайн заявки про отримання кредиту в ТОВ «Мілоан».

Позивач надав суду додаткові пояснення щодо наявності вироку від 17.04.2025 Черкаського районного суду Черкаської області, відповідно до яких цей вирок встановив, що кредитний договір №7803466 від 29.02.2024 (укладений з первісним кредитором ТОВ «Мілоан») був оформлений невідомою особою та ОСОБА_2 внаслідок шахрайських дій, без волевиявлення відповідача, з використанням її банківської картки, на яку й було перераховано 5000,00 грн позикових коштів. У цьому ж кримінальному провадженні суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не виявляла волі на укладення правочину, договір є неукладеним, а майнова шкода завдана фінансовій установі, а не потерпілій.

Позивач, право вимоги до якого перейшло від ТОВ «Мілоан» за договором про відступлення прав вимоги, заперечує проти висновку про неукладеність договору, наголошуючи, що відповідач як сторона кредитного договору (навіть якщо його укладення сталося через шахрайство третьої особи) зобов`язана виконати його умови згідно зі статтями 509, 526, 629 Цивільного кодексу України. Факт шахрайських дій, встановлений кримінальним вироком, є обов`язковим для цивільного суду лише щодо того, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони певною особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України), але не впливає на дійсність самого кредитного договору до моменту його визнання судом недійсним у встановленому законом порядку. Жодних винятків для звільнення сторони від зобов`язання через обман третіх осіб цивільне законодавство не передбачає.

Таким чином, позивач наполягає , що між ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») та ОСОБА_1 існують зобов`язальні правовідносини, що підлягають належному виконанню. Після повернення кредитних коштів кредитору відповідач набуде права вимоги (регресу) до ОСОБА_2 про відшкодування понесених збитків у розмірі сплаченої суми, оскільки саме він завдав майнової шкоди злочинними діями (ст. 1166, 1191 ЦК України). Відмова у задоволенні законної вимоги нового кредитора, який набув право вимоги, суперечить засадам цивільного законодавства, зокрема принципам справедливості та судового захисту порушених прав. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії договору про споживчий кредит, 29.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 7803466, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 5 000,00 грн., строком користування на 105 днів, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом до 13.06.2024 року.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 .

Анкета-заява на кредит № 7803466 від 29.02.2024 року містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві. Також у вказаній анкеті зазначено номер мобільного телефону НОМЕР_2

Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, шляхом підписання його позичальником одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника (пункти 6.1., 6.2. договору), який у договорі зазначено +38097-842-53-08.

Договір про споживчий кредит № 7803466 від 29.02.2024 був підписаний 29.02.2024 року о 16:39 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 657712 в особистому кабінеті відповідача, створеному на сайті ТОВ «Мілоан», що підтверджується відповідною довідкою.

29.02.2025 року ТОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти в розмірі 5000 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , отримувачем зазначено ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 124302206.

Згідно з пунктами 1.5.1, 1.5.2. договору комісія за надання кредиту становить 250,00 грн, яка нараховується за ставкою 5 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 0.80% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та 2.30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.

28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 106-МЛ, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7803466 від 29.02.2024 в сумі 14 360 грн.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 106-МЛ, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 14360 грн. та складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 9110 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 250 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 у кримінальному провадженні №0001625 від 14.05.2024 року ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 182, ч. 4 ст. 190 КК України КК України (номер справи № 707/753/25).

Із змісту вказаного вироку (який набрав законної сили 04.06.2025 року) вбачається, що ОСОБА_2 , серед іншого, за попередньою змовою з невстановленою особою, 29.02.2024 о 16:38, реалізуючи свій злочинний умисел, використовуючи банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , якою попередньо заволодів шляхом шахрайства, з прив`язкою абонентського номеру потерпілої оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 та особистого мобільного телефону марки «ZTE Blade A51» перейшов за інтернет посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 належного ТОВ «МІЛОАН», , 04107, м. Київ, вул. Баговутівська, буд. 17-21 та використовуючи банк ID провів попередню ідентифікацію клієнта банку від імені ОСОБА_1 , після чого оформив на ім`я останньої укладено договір кредитної лінії № 7803466, після чого на карту AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 отримав грошові кошти у сумі 5 000 грн., які в подальшому за допомогою банкомату здійснив операцію зі зняття грошових коштів, в наслідок чого повторно, в умовах воєнного стану, заволодів чужим майном, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме грошовими коштами належними потерпілій ОСОБА_1 , чим завдав останній матеріальних збитків на суму 5 000 грн..

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з висновоком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2023 року в справі № 176/1445/22, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається зі змісту ч. 3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц також відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 («Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України») і зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

За вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись.

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказаним вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 року встановлено факт використання банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 , якою попередньо ОСОБА_2 заволодів шляхом шахрайства, та факт використання ОСОБА_2 банку ID для проведення попередньої ідентифікацію клієнта банку від імені ОСОБА_1 , без її на те згоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не могла укласти вищевказаний кредитний договір шляхом підписання такого одноразовим ідентифікатором, який був скерований на номер телефону НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю доступу до мобільного телефону відповідача, а відповідні дії, в супереч волі ОСОБА_1 вчиняв ОСОБА_2 , що встановлено вироком суду.

Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_1 не виникло зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі кредитного договору № 7803466 від 29.02.2024, оскільки вона вказаний договір не укладала та не підписувала, а також не отримувала грошових коштів від ТОВ «Мілоан», що позивачем не спростовано та не надано будь-яких інших доказів на підтвердження отримання саме відповідачем грошових коштів за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим, підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутись із цивільним позовом до суду про стягнення із засудженого матеріального збитку, оскільки саме його винними діями була спричинена шкода.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Середа Л.В.