Провадження 2/557/469/2025
Справа 557/1105/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Файлер І.С.,

номер справи 557/1105/25,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Гоща за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за участю представника позивача Німченко А.Р.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») було укладено договір № 4659072, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Позивач вказує, що відповідно до умов вказаного договору передбачена сума кредиту становить 10000,00 грн. Кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх переказу на картковий рахунок.

26 липня 2024 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до позичальника за кредитним договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року.

Таким чином, позивач вказує, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділений правом грошової вимоги до відповідача та, оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконав та не повернув кредитні кошти, проценти за користування кредитом, а також комісію, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним договором в розмірі 20 722,25 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

26 серпня 2025 року представник відповідача Зачепіло З.Я. подала до суду відзив на позовну заяву. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з мотивами позовної заяви та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві представник відповідача стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів позичальнику - не надано виписку по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором. Також представник відповідача вважає, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості є документами, що складені самим позивачем, а тому, інформація, зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких його було складено, не може бути доказом наявності заборгованості, про стягнення якої просить позивач. Крім того, наданий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. ОСОБА_2 вказує, що проценти за користування кредитом необхідно нараховувати за період погодженого строку кредитування, в даному випадку 15 днів, із застосуванням процентної ставки 1,25 % за кожен день користування кредитом. Окрім того, представник позивача вважає, що нарахування заборгованості за комісією у розмірі 858,50 грн є неправомірним, оскільки умови договору про надання споживчого кредиту щодо сплати комісії не відповідають вимогам закону ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник відповідача вказує, що у справі відсутні належні та допустимі докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, та позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу.

Окрім цього, ОСОБА_2 зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, а тому на нього поширюються пільги відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто в нього відсутній обов`язок сплати процентів за користування кредитними коштами. Також посилається на те, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн є завищеною, неспівмірною із складністю справи, а відтак підлягає зменшенню до 3500,00 грн.

02 вересня 2025 року представник позивача Сердійчук Я.Я. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог.

Щодо розрахунку відсотків за договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року представник позивача вказала, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору.

Представник позивача зазначила, що заборгованість відповідача складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.

Що стосується тверджень представника відповідача, що останній є військовослужбовцем, то представник позивача зазначила, що сам по собі статус військовослужбовця не є безумовною підставою для надання особі пільги у вигляді не нарахування процентів за користування кредитом. Згідно з наданими доказами, заборгованість відповідача за кредитними договорами була нарахована до 23 лютого 2022 року, а після цієї дати відповідачу не нараховувалися проценти за користування кредитними коштами. Тому, на переконання представника позивача, проценти по кредиту ОСОБА_1 було нараховано без порушення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», таке нарахування було здійснено до введення військового стану на території України - 24 лютого 2022 року та до проходження військової служби відповідачем - 09 серпня 2022 року.

На виконання умов договору № 4659072 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується копією відповідної платіжної квитанції LIQPAY, відповідно до якої 11 грудня 2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який був зазначений особисто відповідачем під час заповнення усіх полів, необхідних для отримання коштів у особистому кабінеті позичальника. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а тому позбавлений можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів, тому твердження відповідачаз данго приводу не заслуговують на увагу.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то представник позивача вважає, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Звернула увагу на те, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення представника відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише її особистою думкою, тому такі твердження є припущеннями. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

У додаткових поясненнях, які надійшли 13 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог та, посилаючись на правові висновки Верховного суду у справах № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, № 310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року, № 202/4494/16-ц від 31 жовтня 2018 року, № 912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, № 564/2199/15-ц від 14 лютого 2018 року додатково вказала, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків у розмірі 8 888,75 грн, які нараховані позивачем після закінчення строку кредитування є необґрунтованими. Окрім того, на переконання представника відповідача, на останнього поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», так як ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції у період з 03 серпня 2014 року по 17 серпня 2014 року; з 01 квітня по 23 липня 2015 року та перебував на військовій службі у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 на території Донецької та Луганської областей.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та такі просила задовольнити.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами.

Процесуальні дії у справі

08 липня 2025 року - позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

23 вересня 2025 року - задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 11 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав до ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит № 4659072, в якій зазначені сума кредиту 10 000,00 грн; строк кредиту 15 днів з 11 грудня 2021 року; складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

11 грудня 2021 року на мобільний номер телефону відповідача був наданий одноразовий ідентифікатор «R30082», при введенні якого ОСОБА_1 підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит № 4659072 від 11 грудня 2021 року, що стверджується Довідкою про ідентифікацію.

Таким чином, 11 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (далі Позикодавець) та ОСОБА_1 (далі Позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 4659072 (далі Договір) у електронній формі, згідно якого відповідачу надано кредит у визначеному розмірі.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту становить 10 000, 00 грн.

Згідно із п. 1.3. Договору кредит надається строком на 15 днів з 11 грудня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 26 грудня 2021 року (п. 1.4. Договору).

Пунктом 1.5.1. Договору передбачена комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Відповідно до пункту 2.3.1.1. Договору сторони передбачили можливість його пролонгації на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Строк продовження кредиту може становити 3, 7 та 15 днів з максимальним розміром комісії та з максимальним розміром комісії у відсотковому значенні від поточного залишку кредиту за його продовження 3.00, 5.00 та 10.00 відповідно.

Згідно до пункту 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій) Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 Договору.

Пунктом 3.2.6. Договору передбачено право кредитодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.

Згідно п.п. 6.4-6.5. Договору укладення Товариством кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п. 10 договору - реквізити сторін.

Зі змісту додатку № 1 до кредитного договору № 4659072 вбачається, що датою видачі кредиту/платежу по договору є 11 грудня 2021 року, сума кредиту 10 000,00 грн, проценти за користування кредитом 1875,00 грн, комісія за надання кредиту 1000,00 грн, загальна вартість кредиту 12 875,00 грн.

Інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом міститься також у паспорті споживчого кредиту.

Видача кредитних коштів за договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року в сумі 10 000,00 грн для ОСОБА_1 підтверджена квитанцією LIQPAY № від 11 грудня 2021 року.

З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 03 жовтня 2025 року та виписки за договором убачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 11 грудня 2021 року зараховано переказ коштів від Miloan у сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» становила: заборгованість за кредитом 8 100,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11 763,75 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту 858,50 грн, а всього 20 722,25 грн.

26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Факторинг партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року.

Акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року підписаний клієнтом та фактором та скріплений їх печатками 26 липня 2024 року.

Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року право вимоги до відповідача зазначено під № 10884.

На підтвердження сплати коштів за відступлення прав вимоги за вищевказаним договором факторингу надано копію платіжної інструкції № 448090005 від 26 липня 2024 року.

Згідно із витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12 червня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4659072 складає 20 722,25 грн, із яких: 8 100,00 грн - заборгованість за кредитом (залишок кредиту), 11 763,75 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 858,50 грн - заборгованість за комісіями.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Стосовно правонаступництва за зобов`язаннями.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та відповідачем не спростовано факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за кредитним договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , тому суд не погоджується із вказаними твердженнями представника відповідача щодо відсутності доказів передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача.

Стосовно стягнення заборгованості за кредитними договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Судом установлено, що відповідач на підставі договору про споживчий кредит № 4659072 від 11 грудня 2021 року отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 10 000,00 грн на строк 15 днів зі сплатою процентів, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з можливістю пролонгації строку договору на пільгових умовах за ставкою 1,25 % або стандартних (базових) умовах строку договору на 60 днів зі сплатою відсотків за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

При цьому, судом відхиляються доводи представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором відповідачеві, оскільки отримання останнім кредитних коштів в розмірі 10 000,00 грн підтверджено квитанцією LIQPAY № від 11 грудня 2021 року про переказ коштів згідно договору № 4659072 на картку/рахунок НОМЕР_1 , повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 03 жовтня 2025 року та випискою за договором, з яких установлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 11 грудня 2021 року зараховано переказ коштів від Miloan у сумі 10 000,00 грн.

Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року виконало в повному обсязі, натомість відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості така визначена останнім у загальному розмірі 20 722, 25 грн та складається: із заборгованості за тілом кредиту - 8 100 грн, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору -11 763, 75 грн, заборгованості за комісією - 858,50 грн.

Однак, з вказаним розміром заборгованості суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Стороною відповідача надано копії військового квитка серії НОМЕР_4 від 20 вересня 2013 року, довідок № 3467 від 21 серпня 2024 року, № 6056/51 від 25 жовтня 2015 року, посвідчення УБД серії НОМЕР_5 від 05 вересня 2015 року, довідки від 13 серпня 2025 року № 532, з яких установлено, що ОСОБА_1 в періоди з 03 серпня 2014 року по 17 серпня 2024 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з 01 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, та 05 березня 2015 року отримав посвідчення учасника бойових дій, а з 15 листопада 2021 року і по теперішній час проходить військову службу за контрактом на посадах осіб сержантського і старшинського складу у 4 Територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (м. Рівне).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі № 336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Таким чином, у період виконання умов договору № 4659072, а також станом на час розгляду справи, відповідач має статус військовослужбовця, під час дії особливого періоду брав участь в антитерористичній операції, в тому числі на території Донецької та Луганської областей та у нього наявний статусу учасника бойових дій, що дає підстави для висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості за за процентами в сумі 11 763,75 грн задоволенню не підлягає, а сплачені проценти підлягають врахуванню в рахунок сплати заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту).

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у строк до 26 грудня 2021 року, а тому він продовжував користуватись кредитними коштами, внаслідок чого строк кредитування був пролонгований відповідно до умов договору, та станом на час розгляду справи заборгованість за тілом кредиту повністю не погашена.

Із аналізу копії відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 4659072 вбачається, що:

- з дня видачі кредиту 11 грудня 2021 року до дня завершення строку кредитування 26 грудня 2021 року нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.5.2. Договору та в цей період відповідачем було сплачено 1000,00 грн тіла кредиту, 160,00 грн і 862,00 грн процентів по кредиту та 1000,00 грн комісії за пролонгацію;

- після пролонгації згідно п. 2.3.1.1. Договору з 27 грудня 2021 року до 10 січня 2022 року нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.5.2. Договору та в цей період відповідачем було сплачено 450,00 грн тіла кредиту, 1865,00 грн і 450,00 грн процентів по кредиту, 141,50 грн комісії за надання кредиту та 900,00 грн комісії за пролонгацію;

- після пролонгації згідно п. 2.3.1.1. Договору з 11 січня 2022 року по 25 січня 2022 року нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.5.2. Договору та в цей період відповідачем сплачено 1500,00 грн процентів по кредиту;

- з 25 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось на підставі п. 1.6 Договору згідно п. 2.3.1.2. Договору.

За таких обставин, та зважаючи на те, що доказів повернення отриманих у позику коштів станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заборгованості за тілом кредиту, суд прийшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 3 037,50 грн (8 100,00 - 160,00 - 862,00 - 1865,00 - 450,00 - 225,50 -1500,00) з врахуванням в рахунок сплати тіла кредиту сплачених процентів.

До стягнення з відповідача, на переконання суду, підлягає також заборгованість по комісії в розмірі 858,50 грн.

При цьому, суд критично відноситься до заперечень представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з останнього комісії в розмірі 858,50 грн, оскільки позивач не роз`яснив за які конкретні дії з відповідача буде взята комісія за надання кредиту і її розмір встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Так, відповідно до 1.5.1. Договору про споживчий кредит № 4659072 від 11 грудня 2021 року комісія за надання кредиту: 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Вказаний договір був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором.

За наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року в загальному розмірі 3 896,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3 037,50 грн, заборгованість за комісіями - 858,50 грн

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 18,8 % від 2422,40 грн, що становить 455,41 грн (2 422,40 х 18,8 %).

Що стосуєть витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в особі директора Сердійчук Я.Я. 02 липня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги № 02/07/-2024 з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс». За умовами п. 2.1 договору адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлення у формі заявки на надання юридичної допомоги, взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 846 від 01 травня 2025 року, витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30 травня 2025 року згідно договору № 02/07/-2024 від 02 липня 2024 року, АО «Лігал Ассістанс» надало клієнтові ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» послуги, пов`язані із наданням усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду щодо відповідача ОСОБА_1 , на що витрачено 5 годин. Вартість послуг - 13 000,00 грн, які позивач просить стягнути.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує, що справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, а тому суд, з урахуванням наведеного та враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача, які підлягають розподілу до 6 000,00 грн.

Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з ціною позову та виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №4659072 від 11 грудня 2021 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 4659072 від 11 грудня 2021 року у розмірі 3 896 гривні 00 копійок, 455 гривень 41 копійка сплаченого судового збору та 6 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 10 351 (десять тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 41 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6 офіс 521, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 21 листопада 2025 року.

Суддя Ю.В. Оленич