Справа № 569/8840/25
20 листопада 2025 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.
при секретарі Ковальчук О.Б.,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Учитель» про визнання права власності,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Учитель» про визнання права власності, у якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 м2, житловою площею 29,3 м2.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 1988 року вона була членом житлово-будівельного кооперативу «Учитель».
Відповідно до рішення ЖБК «Учитель» № 9 від 15.03.1989 року отримала ордер на жиле приміщення кооперативу № 3 на право заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 жилою площею 29,6 м2. В даній квартирі проживає більше 35 років з квітня 1989 року. Пайові внески за вказану квартиру плачені в повному обсязі. На момент набуття нею права власності на кооперативну квартиру, законодавством не було передбачено як видачу свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.
11.04.2011 року на підставі протоколу загальних зборів ЖБК «Учитель» від 22.01.2011 року Житлово-будівельний кооператив «Учитель» було ліквідовано у зв`язку із створенням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 «Учитель» (ОСББ «Учитель»).
20.03.2024 року ОСББ «Учитель» було видано довідку № 2 про відсутність заборгованості.
02.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру. Однак, 19.06.2024 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки не подано документів, що підтверджують набуття прав на нерухоме майно.
Отримати інші документи не має можливості, так як ЖБК «Учитель» припинив свою діяльність. Членами ЖБК «Учитель» було створено ОСББ «Учитель», членом якого вона є.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, представником - адвокатом Романчук І.І. подано через підсистему «Електронний суд» 18.11.2025 року заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність позивачки.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяви чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦКУ України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2ст. 191 ЦПК України.
За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено розгляд справи з викликом сторін.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає і з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред`явитипозов про визнанняйого права власності, якщоце право оспорюється або не визнаєтьсяіншою особою, а також у разівтрати ним документа, якмйзасвідчуєйого право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в закону силу ЦК України в редакції 2003 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно; громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на власний розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.
Згідно із ч. 2 ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.
Відповідно до роз`яснень, що містить п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року (із змінами внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.03.1998 року) «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і в праві розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.
Чинний ЦК України також містить норму, яка визначає, що у разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири (ч. 3 ст. 384 ЦК України).
Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежно від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.
Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності у юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121. Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства .
Процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлового-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації законодавець передбачив з 1995 року.
Умови, підстави та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, які необхідні для її проведення, визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1988 року була членом житлово-будівельного кооперативу «Учитель».
Відповідно до рішення ЖБК «Учитель» № 9 від 15.03.1989 року отримала ордер на жиле приміщення кооперативу № 3 на право заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 жилою площею 29,6 м2.
В даній квартирі ОСОБА_1 зареєстрована з квітня 1989 року та постійно проживає по даний час. Пайові внески за вказану квартиру сплачені в повному обсязі.
11 квітня 2011 року на підставі протоколу загальних зборів ЖБК «Учитель» від 22.01.2011 року Житлово-будівельний кооператив «Учитель» було ліквідовано у зв`язку із створенням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 «Учитель» (ОСББ «Учитель»). ОСОБА_1 прийнята в члени ОСББ «Учитель».
20 березня 2024 року ОСББ «Учитель» було видано ОСОБА_1 довідку № 2, якою підтверджується відсутність заборгованості по ОСББ «Учитель».
02 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру. Однак, 19.06.2024 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки не подано документів, що підтверджують набуття прав на нерухоме майно.
З оглянутого судом листа КП «РМБТІ» за вих. № 4819 від 07.10.2024 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить гр. ОСОБА_1 на підставі довідки № 14, яка видана ОСББ «Учитель» від 20 лютого 2024 року.
З оглянутої судом інформаційної довідки КУ «Трудовий архів Рівненської міської ради» від 04.10.2024 року № 2935/04-02 вбачається, що до архіву не надходили на зберігання документи ЖБК «Учитель», місце їх зберігання працівникам архіву невідоме.
Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані в порядку ст. 81 ЦПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги доведені належними, достовірними доказами, відтак, позовна заява підлягає до задоволення. У інший спосіб врегулювати право власності на нерухоме майно неможливо, задоволення позову не порушує будь-чиї права на нерухоме майно.
Керуючись 15, 16, 384, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Учитель» про визнання права власності задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 м2, житловою площею 29,3 м2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ).
Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук