Справа № 761/7396/25
Провадження № 2/761/5414/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючий суддя Юзькова О.Л.

при секретарі Гусак О.Ю.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Ольховської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке діє в інтересах громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 . третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про забезпечення реалізації прав доступу до малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) є батьками малолітньої ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Турецькій Республіці (м. Кепез, Анталія). Батьки дитини одружилися ІНФОРМАЦІЯ_2 в Турецькій Республіці, де в подальшому і проживали разом однією сім`єю. 24.02.2016 відповідачка разом з дитиною виїхала з Турецької Республіки в Україну з метою відвідин своїх батьків (бабусі та дідуся дитини по материнській лінії). Через деякий час відповідачка повідомила позивача, що у зв`язку зі станом здоров`я її батьків вона бажає затриматися в Україні. Позивач також не заперечував проти цього та підтримав таке рішення, дозволивши дружині залишитися з дитиною в Україні на довший від запланованого час. Однак, згодом позивач втратив зв`язок з дитиною та Відповідачкою. Зрозумівши, що причини довшого перебування в Україні, наведені відповідачкою, виявилися вигаданими, а відповідачка зловживала його довірою, позивач почав просити відповідачку повернутися разом зі спільною, народженою в шлюбі дитиною, до Турецької Республіки, як країни постійного проживання. Натомість відповідачка і її найближчі родичі змінили усі відомі позивачу адреси проживання та номери телефонів. З метою повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 до Турецької Республіки 28.09.2017 до Міністерства юстиції України, як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, надійшла зава позивача про сприяння поверненню малолітньої дитини ОСОБА_5 з України до Турецької Республіки. 29.11.2019 Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким відмовив позивачеві в забезпеченні повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 до Турецької Республіки. Дане рішення не було оскаржено в порядку апеляційного провадження. Враховуючи те, що з моменту виїзду дитини в Україну позивач через дії відповідачки не мав змоги бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні 21.12.2022 до Міністерства юстиції України на підставі Конвенції 1980 року через Центральний орган Турецької Республіки надійшла заява Позивача про забезпечення реалізації прав доступу до дитини. У заяві Позивач просить надати сприяння у встановленні між ним та дитиною особистого контакту на території України та Турецької Республіки, забезпечити проведення безперешкодних і регулярних дзвінків із донькою за використання мобільного зв`язку та відеодзвінків за допомогою засобів мережі Інтернет. Керуючись пунктами 19 та 20 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952, 04.08.2020 Міністерство юстиції України через Відділ з питань міжнародного співробітництва Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося до відповідачки з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року, ознайомлення відповідачки з пропозиціями позивача щодо доступу до дитини та досягнення мирного вирішення питання щодо забезпечення реалізації прав позивача на спілкування з дитиною. 14.02.2023 Відповідачка надала письмові пояснення, в яких вона запропонувала свій графік участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, проте на території України та за попереднім узгодженням часу та дня спілкування з відповідачкою. З метою інформування позивача щодо отриманих пояснень відповідачки, а також отримання від нього позиції щодо подальшого вирішення питання про доступ до дитини у позасудовому чи судовому порядку, позивачеві через Центральний орган Турецької Республіки із листом Мін`юсту України від 01.03.2023 № 24824/12.3.2/30-23 було спрямовано копію письмових пояснень відповідачки. Із листом Центрального органу Турецької Республіки від 23.12.2024 до Мін`юсту України надійшла копія листа позивача від 11.12.2024, в якому позивач, не погоджуючись із пропозиціями відповідачки, звертається з проханням ініціювати вирішення питання щодо забезпечення реалізації його прав доступу до дитини у суді України. На додаток до листа Центрального органу Турецької Республіки від 23.12.2024 до Мін`юсту України надійшли листи від 17.01.2025 та від 05.02.2025 із доданими до них копіями заяв позивача від 14.01.2025 та від 03.02.2025 щодо деталізації графіку спілкування з дитиною. Пропозиції позивача, щодо графіка спілкування з дитиною є наступними: 1) безперешкодно спілкуватися з дочкою ОСОБА_5 по телефону, а також мати можливість здійснювати відеодзвінки за використання засобів мережі Інтернет регулярно щотижня у вихідні: в суботу та неділю; 2) встановити особистий контакт Позивача із дочкою ОСОБА_5 на території Турецької Республіки щорічно під час літніх канікул дочки протягом двох місяців. Дочка разом із позивачем проживатимуть за наступною адресою: АДРЕСА_1 ; 1) Позивач готовий оплачувати проїзд ОСОБА_5 в Турецьку Республіки та витрати на її повернення в Україну. Позивач заявляє про свою готовність надати письмове зобов`язання повернути доньку в Україну після завершення терміну її перебування на території Турецької Республіки; 2) надати позивачеві інформацію щодо адреси проживання ОСОБА_5 в Україні та забезпечити можливість безперешкодно особисто відвідувати доньку у місці її проживання на території України у присутності відповідачки: щорічно 10 днів, починаючи із 29 січня по 7 лютого включно; 3) встановити особистий контакт позивача із ОСОБА_5 на території України щорічно 15 днів під час шкільних канікул доньки (за виключенням літнього періоду, коли донька може перебувати з позивачем на території Турецької Республіки). З 1 квітня 2008 року у двосторонніх відносинах між Україною і Туреччиною набула чинності Конвенція 1980 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року №3303-IV, і яка, згідно статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Згідно статті 21 Конвенції 1980 року заява з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу може бути подана до Центральних органів Договірних держав у тому ж порядку, як і заява з проханням про повернення дитини. Центральні органи зобов`язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання. Пунктом b) статті 1 Конвенції 1980 року встановлено, що однією з цілей цієї Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах. Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. Аналогічні положення містяться і в законодавстві України, зокрема, згідно статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами другою та третьою статті 157 Сімейного кодексу України встановлюється, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно зі статтею 7 Конвенції Центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб, зокрема, ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися реалізації права доступу до дитини заявником . Відповідно до статті 30 Конвенції 1980 року будь-яка заява, надіслана до Центральних органів або безпосередньо до судових чи адміністративних органів Договірної держави відповідно до умов цієї Конвенції, разом із прикладеними до неї або виданими Центральним органом документами або іншою інформацією приймається судами або адміністративними органами Договірних держав. Відповідно до статті 23 Конвенції 1980 року ніякої легалізації документів або подібних формальностей не вимагається для виконання її положень . Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України . Згідно статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з пунктом 20 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (далі - Порядок), Міністерством юстиції України як Центральним органом України з виконання цієї Конвенції через Відділ з питань міжнародного співробітництва Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вживалися заходи для добровільного Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.02.2025 5 вирішення питання щодо забезпечення реалізації прав доступу відповідно до статті 21 Конвенції 1980 року. Відповідно до пункту 2 та підпункту 2 пункту 19 Порядку Міністерство юстиції України звертається через свій територіальний орган до суду з метою вирішення питання про порядок здійснення права доступу. Згідно зі статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відділ з питань міжнародного співробітництва Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) уповноважений діяти від імені позивача на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року № 3303-VI; статті 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей; пунктів 2, 20 Порядку. За таких обставин, представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить суд встановити спосіб спілкування Позивача з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання дозволу на: відвідування дитиною ОСОБА_5 батька - ОСОБА_6 за місцем його постійного проживання у АДРЕСА_1 , щорічно під час літніх канікул дочки протягом двох місяців; відвідування Позивачем, ОСОБА_3, дитини ОСОБА_5 за місцем її постійного проживання в Україні, за присутності Відповідачки, ОСОБА_4 : щорічно 10 днів, починаючи із 29 січня (дня народження ОСОБА_5 ) по 7 лютого включно; відвідування Позивачем, ОСОБА_3, дитини ОСОБА_5 за місцем її постійного проживання в Україні, за присутності Відповідачки, ОСОБА_4 : щорічно 15 днів під час шкільних канікул доньки (за виключенням літнього періоду, коли донька може перебувати з Позивачем на території Турецької Республіки); спілкування Позивача ОСОБА_6 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по узгодженому між Позивачем та Відповідачкою номеру телефону та/ або за використання мережі Інтернет щотижня у вихідні: в суботу та неділю; зобов`язати Відповідачку ОСОБА_4 : передавати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позивачу ОСОБА_7 для щорічної двомісячної літньої подорожі дитини до Турецької Республіки; надати інформацію про контактний номер телефону, за яким Позивач ОСОБА_3 зможе телефонувати дитині та до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема Viber та/або WhatsAPP; не чинити перешкод у спілкуванні Позивача ОСОБА_6 із дочкою по телефону та/або через Інтернет; повідомити Позивачу ОСОБА_7 адресу перебування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні для здійснення ним відвідин доньки у присутності Відповідачки; надавати вільний доступ до дитини під час приїздів Позивача ОСОБА_3 в Україну.

Провадження у справі відкрито 19.03.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача подала відзив на позов, де зазначила наступне. Сторони перебували в шлюбі з 24.10.2011р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2018року у справі № 761/14874/17 шлюб, який було зареєстровано 24.10.2011 року в Управлінні з питань населення і громадянства м. Анталія, Туреччина розірвано. Позивач рішення суду про розірвання шлюбу не визнає та вважає, що за законами Туреччини вони є подружжям та їх шлюб не припинено. Відповідно до ст. 23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом N2605-ІІІ від 05.07.2001 (дата набуття чинності: 02.05.2004 року), визначено юрисдикцію судів у справах про розірвання шлюбу, а саме (п.2), якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави. Отже, Відповідач заперечує проти доводів Позивача про продовження між ними шлюбних відносин, оскільки є рішення ухвалене судом України, Відповідачу про це рішення відомо(він був присутній під час його ухвалення) та правом на оскарження в апеляційному порядку не скористався. Дитина з моменту народження і до 24.02.2016 постійно проживала на території Турецької Республіки (факт встановлений Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі № 757/12759/19-ц за позовом Головного територіального управління юстиції у м. Києві в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державній адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини до Турецької Республіки. Відповідач заперечує проти позовних вимог за наступного: У березні 2018 року громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_8 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року у справі № 761/11033/18 провадження по цивільній справі за позовом громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною; визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею закрито у зв`язку із поданням позивачем заяви про відмову від позову, у зв`язку з початком процесу повернення дитини до Турецької Республіки, відповідно до Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980р.. Згодом, у березні 2019 року Головне територіальне управління юстиції у м. Києві зверталося до Печерського районного суду м. Києва в інтересах громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державній адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Турецької Республіки. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі № 757/12759/19-ц у задоволенні позову Головного територіального управління юстиції у м.Києві в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державній адміністрації про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Турецької Республіки було відмовлено. Під час розгляду справи про забезпечення повернення малолітньої дитини (757/12759/19-ц) були встановлені факти: На протязі перебування дитини разом із матір`ю в Україні, ОСОБА_3 не цікавився самопочуттям дитини, станом здоров`я, не надавав жодної матеріальної підтримки та не вимагав від відповідачки повернутися разом із дитиною до Туреччини , йому відомо її місце проживання , навідував дитину 3 рази, останній в травні 2017р. ОСОБА_3 не було надано належних та допустимих доказів підтвердження умов проживання дитини в Туреччині на момент звернення до Печерського районного суду міста з позовом про повернення дитини - березень 2019 року. Згідно довідки від 20.04.2017р. малолітня дитини разом зі матір`ю взята на облік внутрішньо переміщеної особи у квартирі АДРЕСА_2 ; відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов складеного 26 липня 2019 року для дитини в квартирі АДРЕСА_3 створені всі необхідні та належні умови для нормального та повноцінного проживання, з квітня 2016р. дитина відвідує дошкільні навчальні заклади. Наразі, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 разом з мамою. Довідкою від 24.02.2025 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 5-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 91 з поглибленим вивченням інформатики Шевченківського району м. Києва. Належна участь матері у вихованні дитини підтверджується характеристикою учениці 5-Б класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає АДРЕСА_4 , яка видана спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 91(підписана директором Т.Крик та класним керівником Ж.Василенко). Довідкою від 16.04.2025 № 58-2-01/377 від 16.04.2025 підтверджується, що ОСОБА_4 працює з 14 листопада 2024року у АТ «УКРСИББАНК» на посаді старшого персонального консультанта фінансового з середнього та малого бізнесу відділення № 84 АТ «УКРСИББАНК». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі № 761/45875/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50% від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із здійсненням щорічної індексації, щомісячно, починаючи з 27.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Твердження позивача, що батько понад 6 років не може зв`язатися з моєю дочкою є такими, що не відповідають дійсності, інформація про перешкоджання Відповідача батькові у спілкуванні з донькою не містить доказів вчинення Відповідачем будь яких перешкод у спілкуванні із дитиною. Дитина періодично спілкується з батьком по телефону за допомогу онлайн-перекладача, під час попередніх судових процесів Позивач особисто приймав участь в засіданнях, однак жодного разу не виказав бажання побачити дитину. Також відсутні докази наявності у позивача свого житла. Умови проживання за адресою, вказані в позові не відомі, як не відомі і доходи батька дитини та можливість забезпечення потреб дитини під час її проживання з ним. Наразі, згідно довідки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 18 квітня 2017 року набула громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України вона є громадянкою України з 31.01.2014 (тобто, з дня народження). Батько не приймає участі в утриманні дитини, не піклується про її освіту, жодного разу з тих пір як дитина проживає в Україні не намагався подзвонити матері та дізнатися про здоров`я дитини та її успіхі у навчанні. Наразі у дитини виявлено проблеми із здоров`ям та необхідне спостерігання у лікаря. Крім того, представник відповідача вказує на відсутність знань дитиною турецької мови. За таких обставин представник відповідача просить суд визначити ОСОБА_3 способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком:- надати можливість ОСОБА_3 безперешкодно спілкуватися з ОСОБА_5 засобами інтернет-зв`язку, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини;- надати можливість ОСОБА_3 спілкуватися з ОСОБА_5 під час його перебування у місті Київ на погодженій батьками території для зустрічей в присутності матері: протягом одного тижня один раз на три місяці - у будні дні з 17-00 години до 19-00 години та у вихідні дні протягом чотирьох годин в період часу з 10-00 години до 19-00 години.

У відповідь на відзив представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зазначив, що доводи сторони відповідача не спростовують вимог чинного законодавства України щодо заборони чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Наявність мовного бар`єру не може бути підставою для перешкоджання реалізації батьківського права. Сучасні засоби зв`язку, перекладачі та психологічна підтримка дозволяють налагодити спілкування навіть за різної мовної бази. Дитина є носієм не лише української, але й турецької культури. Враховуючи її походження, вона має право на підтримання і розвитку обох ідентичностей, що неможливо без участі батька. Рішення Печерського районного суду м. Києва у справі №757/12759/19-ц від 29 листопада 2019 року, яким було відмовлено у задоволенні позову про повернення дитини до Турецької Республіки, не має правового значення для вирішення питання щодо встановлення права на особистий контакт з дитиною. У вказаному рішенні суд не оцінював і не вирішував питання доцільності або можливості встановлення способу участі батька у вихованні дитини чи забезпечення його спілкування з нею. Це рішення лише констатувало, що у даних обставинах немає підстав для повернення дитини на територію Туреччини у порядку, передбаченому Гаазькою конвенцією 1980 року.

Представник третьої особи не скористався правом подати письмові пояснення. Натомість проси долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька ОСОБА_6 у вихованні дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

ОСОБА_4 , її представник не заперечуючи щодо права батька на спілкування з дитиною та участі у вихованні доньки, просила встановити способи участі останнього у вихованні дитини запропоновані стороною відповідача.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просила суд ухвалити рішення, керуючись інтересами дитини. Також просила взяти до уваги рекомендації Органу опіки та піклування визначити наступні способи участі батька у вихованні ОСОБА_9 шляхом спілкування та побачень у такому порядку: один тиждень та три місяці, у будні дні з 17:00 години до 19:00 години, у вихідні дні по 5 годин у проміжок часу з 10:00 години до 19:00 години, у присутності матері дитини; спілкування з дитиною засобами Інтернет-зв`язку, з урахуванням її режиму дня.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 24.10.2011 року, який був зареєстрований в управлінні з питань населення і громадянства м. Анталія, Туреччина, актовий запис № 2011/803.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2018 шлюб між сторонами розірвано.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2020 з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50% від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із здійсненням щорічної індексації, щомісячно, починаючи з 27.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вказує, що з моменту виїзду дитини з Туреччини в 2016 року та в`їзду в Україну, позивач через дії матері дитини не мав змоги бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні. Саме тому ним подано заяву про забезпечення реалізації права доступу до дитини на підставі Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, зважаючи на прийняття Печерським районним судом м. Києва 29.11.2019 рішення про відмову в забезпеченні повернення малолітньої дитини ОСОБА_5 до Турецької Республіки.

В свою чергу сторона відповідача запропонувала свій спосіб участі позивача у вихованні з дитиною та спілкування з нею.

З 1 квітня 2008 року у двосторонніх відносинах між Україною і Туреччиною набула чинності Конвенція 1980 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року №3303-IV, і яка, згідно статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 21 Конвенції 1980 року заява з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу може бути подана до Центральних органів Договірних держав у тому ж порядку, як і заява з проханням про повернення дитини.

Центральні органи зобов`язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав.

Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання.

Пунктом b) статті 1 Конвенції 1980 року встановлено, що однією з цілей цієї Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Аналогічні положення містяться і в законодавстві України, зокрема, згідно статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами другою та третьою статті 157 Сімейного кодексу України встановлюється, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно зі статтею 7 Конвенції Центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб, зокрема, ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися реалізації права доступу до дитини заявником .

Відповідно до статті 30 Конвенції 1980 року будь-яка заява, надіслана до Центральних органів або безпосередньо до судових чи адміністративних органів Договірної держави відповідно до умов цієї Конвенції, разом із прикладеними до неї або виданими Центральним органом документами або іншою інформацією приймається судами або адміністративними органами Договірних держав.

Так, як свідчать матеріали справи, 29.11.2019 Печерським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким відмовлено у позові Головного територіального управління юстиції у м. Києві в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення повернення дитини до Турецької Республіки.

Рішення суду першої інстанції до Київського апеляційного суду не оскаржувалось та набрало чинності.

Судом було встановлено, що малолітня дитина від 20.04.2017 взята на облік внутрішньо переміщеної особи разом із матір`ю у квартирі АДРЕСА_5 , з квітня 2016 року дитина відвідує дошкільні заклади.

Також судом встановлено, що що коли дитина разом із родиною прибула до України їй було два роки. З того часу вона постійно зростала, робила свої перші свідомі кроки, пізнавала навколишнє середовище, оточуючих людей, вчилася розмовляти на території України, тому теперішнє середовище в якому зростає дитина є для неї звичайним та рідним.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з доказів, наданих стороною відповідача, станом на день розгляду справи зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_9 є АДРЕСА_4 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 25.06.2022 та 26.06.2022.

Акт обстеження умов проживання, складений працівником Служби у справах дітей Шевченківськеої районної в місті Києві державної адміністрації свідчить по те, що в вищезазначеній квартирі, яка є з-кімнатною, відповідач з донькою проживають з квітня 2021 року.

ОСОБА_12 займає окрему кімнату де є спальне місце, письмовий стіл, шафа для одягу, телевізор, ноутбук, тренажер, одяг та взуття відповідно віку та сезону, шкільне приладдя. В квартирі створено належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини, мати забезпечує доньку всіх необхідним.

Довідка АТ «Укрсиббанк» № 58-2-01/377 від 16.04.2025 свідчить про те, що ОСОБА_4 працює в Товаристві на посаді старшого персонального консультанта фінансового з середнього та малого бізнесу відділення № 84 АТ «Укрсиббанк» (наказ № 374-ВК від 11.11.2024).

За наявними доказами, які перебувають в матеріалах справи, ОСОБА_13 навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 91 з поглибленим вивченням інформатики Шевченківського району м. Києва.

Довідка № 589/2017 ГУДМС України в м. Києві від 20.04.2017 свідчить про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Турецької Республіки за рішенням ГУ ДМС України в м. Києві від 18.04.2017 набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянства України» і є громадянином України з 31.01.2014 року.

Наданий Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією висновок Органу опіки та піклування про визначення способів участі батька ОСОБА_6 у вихованні дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.05.2025 № 109-3048 надає рекомендацію визначити способи участі позивача у вихованні дитини, шляхом спілкування та побачень у такому порядку: один тиждень та три місяці, у будні дні з 17:00 години до 19:00 години, у вихідні дні по 5 годин у проміжок часу з 10:00 години до 19:00 години, у присутності матері дитини; спілкування з дитиною засобами Інтернет-зв`язку, з урахуванням її режиму дня.

Такі рекомендації надані з урахуванням того, що батько може безперешкодно спілкуватись з донькою телефоном та засобами Інтернет-зв`язку, відсутність інформації чи є у позивача житло та можливі умови проживання дитини.

У висновку вказано, щ поспілкувавшись з ОСОБА_9 стало відомо, що дитина з 2022 по 2024 рік спілкувалась з батьком з власного номеру телефону, за допомогою месенджера Telegram. Спілкування припинилось, оскільки дівчинці складно розуміти ОСОБА_3, вони спілкуються на різних мовах

ОСОБА_5 також написала пояснення до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації де вказала, що не має бажання їхати до Туреччини, і не хоче щоб батько приїжджав до неї, їй не цікаво з ним розмовляти, оскільки вона його не розуміє (копія пояснень долучено до Висновку).

Системний аналіз зазначених вище норм Сімейного кодексу України дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

На це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 (справа № 295/12894/20).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23).

Так, як свідчать матеріали справи, відповідач з дитиною приїхала в Україну в 2016 році.

На момент приїзду в України ОСОБА_9 було два роки. Як зазначалось вище, дитина повідомила третю особу про спілкування з батьком протягом 2022-2024 років та відсутність зацікавленості у спілкуванні з ним у зв`язку із наявністю мовного бар`єру.

Матеріали справи не містять відомостей про володіння позивачем українською, проте суд погоджується з доводами представника Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), що дана обставина з огляду на положення Конвенції та вимоги СК України, не може бути перешкодою для спілкування батька та доньки, участі ОСОБА_6 у вихованні дитини.

Разом з тим, така обставина дає підстави для застосування ч. 2 ст. 159 СК України, відповідно до яких в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи - матері дитини з метою комфортного спілкування.

Так, відповідно до ст.ст. 1, 5 Конвенції «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 25.10.1980 року, цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та б) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах. Для цілей цієї Конвенції: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини; б) "права доступу" включають право переміщення дитини на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Слід зазначити, що суд не може погодитись з пропозицією сторони позивача щодо зобов`язання відповідача відвідування дитиною ОСОБА_5 батька - ОСОБА_6 за місцем його постійного проживання у Турецькій Республіці: АДРЕСА_1 , щорічно під час літніх канікул дочки протягом двох місяців, оскільки під час розгляду справи не було отримано відомостей щодо умов проживання позивача , створення відповідних умов для проживання неповнолітньої дитини, наявності у ОСОБА_6 коштів на її утримання та, зважаючи на спілкування батька і доньки різними мовами, та висновків суду необхідності такого спілкування в присутності матері дитини з метою дотримання інтересів неповнолітньої.

Підсумовуючи все вищенаведене, зважаючи на те, що відповідач не заперечує право батька на спілкування з донькою, з огляду на обставини встановлені під час розгляду справи, погляди дитини на спілкування з позивачем, необхідності розуміти одне одного під час такого спілкування, суд вважає за можливе покласти в основу рішення порядок участі ОСОБА_11 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запропонований стороною відповідача, який на глибоке переконання суду не призведе до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану та не спричинить негативних наслідків для дитини та навпаки, дозволить батьку налагодити психологічний контакт з донькою.

Також є необхідність роз`яснити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із донькою.

За таких обставин, позов Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке діє в інтересах громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 5, 12,13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, Конвенцією про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей»ст.ст.7,19,141,150,153,155,157,159 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке діє в інтересах громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 . третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про забезпечення реалізації прав доступу до малолітньої дитини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 порядок участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом:

-безперешкодного спілкування з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 засобами телефонного та інтернет-зв`язку, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини;

- спілкування протягом одного тижня один раз на три місяці - у будні дні з 17-00 години до 19-00 години та у вихідні дні протягом чотирьох годин в період часу з 10-00 години до 19-00 години в присутності матері ОСОБА_4 в м. Києві на погодженій батьками території.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.09.2025 року.

Суддя: