Справа № 375/1924/25
Провадження № 2-п/375/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

Рокитнянський районний суд Київської області у складі: головуючого у справі судді Антипенка В. П.,

за участю секретаря судового засідання Голованової В.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

07.08.2025 до Рокитнянського районного суду Київської області надійшла справа за позовом ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 174285,35 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на надання правової допомоги у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного 04.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 4529081, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19100,00 гривень, строком на 350 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "ОЩАДБАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

25.11.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) таТОВ"УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" укладено Договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 4529081 перейшло до ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" право вимоги до відповідача на суму 174285,35 грн, з яких 19099,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 155185,36 грн заборгованості за відсотками.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором про надання кредитних коштів виконало. Однак відповідач умови договору не виконує, порушує строки повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення за ним заборгованості.

22.08.2025 до відкриття провадження по справі представник позивача надіслав відповідь на відзив, у якому підтримав позовні вимоги. Вказав, що відповідачкою було підписано в електронній формі кредитний договір із використанням одноразового ідентифікатора. Також представник позивача наполягав на правомірності встановлення відсоткової ставки за наданим кредитом.

З приписів ст. 179, 184,187 ЦПК України, вбачається, що відповідь на відзив подається після відкриття провадження по справі у встановлений судом строк.

Оскільки вказаний відзив на позов подано до відкриття провадження по справі, тобто з порушенням процесуальних норм, суд, викладені у відзиві на позов доводи, до уваги не приймає.

Ухвалою судді від 28.10.2025 року скасовано заочне рішення від 18.09.2025 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Крім того, 17.11.2025 представник відповідачки надіслав на адресу суду письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення представник мотивував тим, що відсоткова ставка, встановлена у кредитному договорі на рівні 2,5% та 1,63% у день, суперечать приписам ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними умовами договору відповідно до ч. 5 ст.12 Закону.

У зв`язку із вище наведеним, відповідачка вважає, що відсотки за користування кредитом повинні нараховуватися на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, у зв`язку із частковим погашенням кредитної заборгованості у сумі 7759,5 грн., за розрахунками відповідачки остаточна сума боргу мала б становити 13813,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 04.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 4529081, за яким відповідач отримав кредит у сумі 19100 грн. (п. 1.2) строком на 350 днів (п. 1.3 договору). Сторонами договору погоджено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 2,00% в день (п. 1.4.1 договору). Кредит надається у безготівковій формі на платіжну картку № НОМЕР_1 (п. 2.1. договору). Дата надання кредиту: 04.04.2024 або 05.04.2024 (п. 2.2.). (т. 1 а.с. 97)

Додатком № 1 до договору сторонами було погоджено загальну вартість кредиту та реальну процентну ставку за користування ним.

Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 19.12.2024, кошти у сумі 19100 грн були зараховані на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .

25.11.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" укладено Договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 4529081 перейшло до ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" право вимоги до відповідача на суму 174285,35 грн, з яких 19099,99 грн. заборгованості за тілом кредиту, 155185,36 грн заборгованості за відсотками, що підтверджується витягом з реєстру боржників.

Після укладення шлюбу відповідачка змінила своє прізвище на ОСОБА_3 .

Вирішуючи спір, судом враховано таке.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно чю.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо розрахунку суми заборгованості

Враховуючи те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 19099,99 грн. підлягає задоволенню.

Відповідачка наполягає на тому, що у зв`язку із частковим погашенням кредитної заборгованості у сумі 7759,5 грн., що підтверджується розрахунком суми позову, за розрахунками відповідачки остаточна сума боргу мала б становити 13813,53 грн.

Судом досліджено розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачки (т. 1 а.с. 183-186), та встановлено, що відповідно до вказаного розрахунку ні тіло диту, ні будь-які інші платежі по договору відповідачкою не вносилися.

Доказів того, що заборгованість частково погашена у сумі 7759,5 грн., відповідачка також не надала.

Отже, підстав для врахування суми погашення кредиту у суду немає.

Разом з тим, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх:

- за період 350 днів кредитування, виходячи з розрахунку 2 % за день користування позикою (2 % х 350 днів = 7000 %). 19099,99 грн х 700 % = 133699,33 грн.

Застосовувати знижену процентну ставку на рівні 1,63% у суду немає підстав, оскільки це буде суперечити вимогам п. 1.4.2 договору, так як платежі по кредиту не вносилися відповідачкою взагалі.

Щодо відсоткової ставки за кредитом

Суд погоджується із тим, що відсоткова ставка є високою, а розмір заборгованості за відсотками перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому, відступати від умов договору, який погоджений сторонами навіть тоді, коли його умови, на думку сторони, є несправедливими, у суду немає підстав.

Відповідачка також вказувала на те, що встановлений у договорі розмір відсоткової ставки не відповідає приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Суд не може застосувати до спірних правовідносин вказану норму з огляду на таке.

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Закон України «Про споживче кредитування» не містить положень про те, що невідповідність умов договору у частині встановлення процентної ставки за користування кредитом, тягнуть за собою недійсність договору у цій частині.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону, обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Отже, сторона, яка заперечує дійсність умов договору, повинна звернутися до суду із вимогою про визнання цього договору, (його частини), недійсним.

Водночас відповідачка із такими вимогами до суду не зверталася.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Закон України «Про споживче кредитування» також не вказує на нікчемність тих договорів, які у частині встановлення процентної ставки не відповівдають умовам Закону.

Тож підстав для застосування принципів нікчемності до умов кредитного договору, уклаленого із відповідачкою, та визначення заборгованості по сплаті відсотків із застосуванням облікової ставки НБУ у суду немає.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про споживче кредитування", споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Але відповідачка цим правом не скористалася.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його без будь-яких застережень.

Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача:

заборгованість у сумі 152799,92 грн, з яких: 19099,99 грн заборгованості з основного боргу, 133699,33 грн заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути із відповідача 174285,35 грн. Водночас судом вирішено стягнути 152799,92 грн, що становить 87,6 %.

Щодо стягнення витрат по сплаті судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Отже, з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору стягненню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на таке.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений із адвокатом Дідухом Є. О., акт про надання надання послуг від 11.12.2024 та детальний опис робіт адвоката. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання правової допомоги склала 10000,00 грн.

З урахуванням приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, збір документів, підготовка позовної заяви та подача її до суду), затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" заборгованість за кредитним договором № 4529081 від 04.04.2024 у розмірі 152799,92 (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот дев`яносто дев`ять гривень 92 коп) грн., яка складається з: 19099,99 грн заборгованості з основного боргу, 133699,33 грн заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська,27 приміщення 2, код ЄДРПОУ 40966896.

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя В. П. Антипенко