Справа № 527/2671/25
провадження 2/527/1256/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Свістєльнік Ю.М.

з участю секретаря судових засідань Мороз Ю.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Глобине цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», який подано представником позивача Пархомчуком Сергієм Валерійовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /197702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3500 грн; дата надання кредиту: 02.01.2020 року; строк кредиту: 17 днів; валюта кредиту: UAH; відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Однак взяті на себе зобов`язання згідно договору відповідач не виконав.

31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором /197702від 02.01.2020, укладеним з ОСОБА_1 . 03.06.2021 року ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором /197702від 02.01.2020до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 11917,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500 грн, простроченої заборгованість за процентами в розмірі 8417,50 грн. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач ухиляється від сплати своєї заборгованості, тому позивач набув право вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору й для захисту своїх прав звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11917,50 грн та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представник позивача Пархомчук С.В. у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

03.10.2025 представник позивача Пархомчук С.В. направив заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у розмірі 12922,40 грн.

Відповідач подала до суду клопотання, у якому прохала проводити розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду, не надано детального розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, не враховано внесені нею платежі, а сума заборгованості ніяким чином не обґрунтована. У задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу прохає відмовити в повному обсязі.

Крім того, відповідач подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, у якому зауважила, що відповідно до матеріалів справи договір № /197702 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та нею було укладено 02.10.2020 року і термін дії договору становив 17 днів. Отже, позивач пропустив визначений законодавством строк на пред`явлення позову. На підставі викладеного, прохає суд застосувати до всіх позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 02.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № /197702 про надання фінансового кредиту (а.с.17-20).

Договір підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомивлася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктом 1.2 Кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 17 днів, тобто до 18.01.2020.

Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4 кредитного договору).

Пунктом 3.3.3 Кредитного договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту .

Договір підписано ОСОБА_1 02.01.2020 року електронним підписом НОМЕР_1 .

На виконання умов договору 02.01.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , що підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с. 29-30).

31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором /197702від 02.01.2020, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.11, 21-24).

03.06.2021 року ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором /197702 від 02.01.2020 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 (а.с.10, 13-14).

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за договором № /197702 від 02.01.2020, заборгованість відповідача станом на 26.05.2025 (включно) складає 11917,50 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8417,50 грн (а.с.9).

27.05.2025 ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на адресу відповідача направлено вимогу про виконання зобов`язань за договором № /197702від 02.01.2020, однак така залишена останньою без виконання (а.с.8).

Стосовно застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК).

Позивач звернувся в суд із позовом 04.09.2025 року, заявивши про стягнення із відповідача заборгованість за кредитним договором від 02.01.2020 року.

Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 та від 20.04.2023 у справі № 728/1765/21 зазначено, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в установленому порядку позову до суду.

На відміну від позовної давності, процесуальні строки - це строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії учасниками судового процесу. Такі строки спрямовані на обмеження у реалізації саме процесуальних прав особи у відповідному судочинстві.

У даному випадку строк позовної давності, протягом якого позивач має можливість отримати судовий захист порушеного матеріального права, пред`явивши позов до суду, продовжено в силу закону у зв`язку із встановленням карантину на всій території України.Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, а також введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року, строки позовної давності продовжувались, тобто позов, з урахуванням положень наведеного законодавства, подано в межах строку позовної давності.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

П. 2 ч. 1ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц).

Судом встановлено, що сторони погодили розмір відсотків 1,85 % на добу від суми кредиту за договором, строк дії якого, згідно п.1.2, п.1.3 Договору 17 днів, після спливу якого у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Пунктом 2 Договору про надання фінансового кредиту визначено порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором. Так, п. 2.3 Договору вказано, що проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно, тобто 3500,00 грн (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1,85 % (узгоджений сторонами у п.1.3 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами) = 64,75 грн (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами).

Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором про надання фінансового кредиту № /197702від 02.01.2020 становить 1100,75 грн (64,75 грн х 17 днів).

Водночас, в позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтував та матеріалами справи не підтвердив підстави та обґрунтованість нарахування процентів в розмірі 8417,50 грн.

Таким чином не підлягає задоволенню стягнення відсотків з відповідача, нарахування яких виходить за межі строку кредитування, оскільки позивачем не доведено правомірності нарахування таких відсотків.

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 3500 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 1100,75 грн, а всього у сумі 4600,75 грн підлягає до задоволення. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено,що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Відповідно дост. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 8595 від 05.08.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн (а.с.28).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У пред`явленому позові позивач надав орієнтовний розрахунок судових витрат у сумі 10500 грн.

03.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» адвоката Пархомчука С.В. надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн.

Так, судом установлено, що 11.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчуком С.В. було укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором (а.с.15-16).

Відповідно до п. 3.1-3.4 Договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги.

Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат.

Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно з Актом про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року адвокат Пархомчук С.В. надав, а ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № /197702від 02.01.2020, загальна вартість за послуги становить 10500 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» судового збору в розмірі 935,04грн (4600,75 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 11917,50 грн (заявлені позовні вимоги) = 38,60% (відсоток задоволених позовних вимог), 2422,40 (судовий збір) х 38,60 % : 100% = 935,04 грн).

Відповідно на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4053грн (4600,75грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 11917,50 грн (заявлені позовні вимоги) = 38,60% (процент задоволених позовних вимог), 10500 грн (загальні судові витрати) х 38,60% : 100% = 4053 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 137, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», який подано представником позивача Пархомчуком Сергієм Валерійовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», заборгованість за кредитним договором № /197702 від 02.01.2020 в сумі 4600,75 гривень (чотири тисячі шістсот гривень 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» витрати по сплаті судового збору в сумі 935,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4053 грн, а всього 5006,04 гривень (п`ять тисяч шість гривень 04 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, нежитлове приміщення 1008, );

Представник позивача: Пархомчук Сергій Валерійович (адреса: 08157, Київська область, с. Софіївська Борщагівка, просп. Героїв Небесної Сотні, 26/9)

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік