Справа №333/7341/25
Провадження №2-о/333/478/25
рішення

Іменем України

25 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Бабак З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви зазначено, що проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_4 - за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у їхній спільній сумісній власності. Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 він залишився єдиним фактичним спадкоємцем, оскільки інші спадкоємці за законом - зведені брати - відмовились від спадщини. Заявник звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через відсутність офіційної реєстрації за місцем проживання матері. Водночас, фактичне проживання у цій квартирі підтверджується численними доказами, зокрема: інформаційною довідкою ОСББ про здійснення догляду за матір`ю; актом Департаменту соцзахисту про постійне проживання і догляд; військово-обліковим документом із зазначенням адреси; квитанціями про оплату комунальних послуг. Також надано документи, що підтверджують родинні зв`язки, право власності на житло, факт спадкування після смерті батька, свідоцтво про смерть матері та нотаріальну відмову у вчиненні дії. Заявник посилається на ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що спадкоємець, який проживав зі спадкодавцем на момент смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, навіть без подання заяви до нотаріуса. Також він наголошує на тому, що реєстрація місця проживання не є вирішальною юридичною підставою при визначенні факту спільного проживання. У зв`язку з цим заявник просить суд встановити факт його постійного проживання з матір`ю на момент її смерті, що має юридичне значення для оформлення спадкових прав.

Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.

Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради Мірошніченко О.О. направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судовому засіданні заяву підтримали, пояснили кожний окремо, що ОСОБА_1 є їх братом по матері, на час її смерті проживав з матір`ю, вони не квартиру не претендують.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерті серії НОМЕР_1 від 11.11.2024 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник проживав разом з матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 , яка перебувала у їхній спільній сумісній власності відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право на житло від 19.04.1999 року, виданого на підставі розпорядження голови Комунарської райадміністрації м.Запоріжжя.

Заявник надавав постійний догляд матері у зв`язку з її інвалідністю, що підтверджується:

- актом департаменту соцзахисту від 23.08.2024 №4681 про постійний догляд. Даний документ підтверджує факт здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за матір`ю ОСОБА_4 . Місце проживання заявника - АДРЕСА_1 - збігається з місцем проживання спадкодавиці. У документі прямо зазначено, що інших членів родини, які б могли забезпечити догляд, немає, що підсилює виключну участь заявника у догляді. Таким чином, акт доводить факт проживання, сімейного зв`язку, фізичного піклування, а також соціальну потребу у цьому догляді з боку матері.

- інформаційною довідкою голови правління ОСББ «Євро 44», підтверджується, що ОСОБА_1 постійно перебував у квартирі АДРЕСА_2 , та доглядав за своєю матір`ю, яка була лежачою хворою. Голова ОСББ підтверджує це на підставі фактичних спостережень, які мають вагу житлово-комунального характеру (оплата послуг, побутове обслуговування, спілкування з мешканцями будинку тощо). Цей документ не лише фіксує проживання, але й свідчить про тривалу сталість цієї ситуації, про що можуть свідчити сторонні мешканці.

- довідкою МСЕК №150167 від 30.08.2022 про інвалідність матері. ОСОБА_4 була визнана особою з інвалідністю, що потребує стороннього догляду. Дата видачі довідки (2022 рік) свідчить про довготривалий характер потреби в опіці. Це медичний документ, що є ключовим об`єктивним доказом стану здоров`я спадкодавиці. Довідка МСЕК є вагомою підставою для встановлення обов`язку родичів у піклуванні, а отже і правової значимості факту догляду.

- військово-обліковим документом (Резерв+), де зазначено адресу проживання заявника: АДРЕСА_1 . В особовому записі ОСОБА_1 зазначено, що його адреса проживання - АДРЕСА_1 . Інформація з військового обліку є офіційною державною базою, яка оновлюється відповідно до фактичних місць проживання. Документ також фіксує статус особи як непридатного до служби у мирний час, що може свідчити про фізичну присутність у домогосподарстві та наявність можливості доглядати за матір`ю. Цей документ виступає неупередженим підтвердженням місця проживання, що є ключовим для встановлення факту спільного побуту зі спадкодавцем.

Вивчення даних документів, дає підстави суду обґрунтовано дійти висновку, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із матір`ю до її смерті та фактично прийняв спадщину шляхом її володіння та опіки над майном.

З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу №76/2025, 10 липня 2025 року приватним нотаріусом Вартановою Олесею Степанівною (м. Запоріжжя), про що є відповідний витяг зі Спадкового реєстру: спадкодавець: ОСОБА_4 , спадкоємець, який звернувся: ОСОБА_1 .

Інші потенційні спадкоємці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - є синами матері від першого шлюбу, але відмовилися від спадщини, що підтверджується їхніми заявами у спадковій справі №76/2025.

Відповідно до постанови Приватного нотаріуса Вартанової О.С. від 31.07.2025 року за №390/02-31, якою позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину - через відсутність документального підтвердження реєстрації заявника за адресою померлої матері на момент відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст.1270 ЦК).

Строк, визначений ст.1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп 4.10. п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Підпунктом 4.11 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до п.п.3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши обставини справи, подані документи та нормативно-правову базу, суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживав разом зі своєю матір`ю - спадкодавицею ОСОБА_4 - на момент її смерті, що підтверджено сукупністю прямих та непрямих доказів. Зокрема: проживання в одній квартирі, що перебувала у спільній сумісній власності (свідоцтво про право на житло № НОМЕР_2 ); фактичне здійснення постійного догляду за спадкодавицею у зв`язку з її інвалідністю (акт департаменту соцзахисту №4681, довідка МСЕК №150167); підтвердження мешканців ОСББ щодо тривалого проживання та догляду (інформаційна довідка ОСББ «Євро 44»); офіційні відомості про місце проживання у військово-обліковому документі (Резерв+); підтвердження родинного зв`язку (свідоцтво про народження, спадкова справа); відсутність інших претензій на спадщину - інші спадкоємці подали заяви про відмову.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину була зумовлена формальною відсутністю реєстрації місця проживання заявника на день смерті матері, що саме по собі не може бути підставою для позбавлення його спадкових прав, з огляду на норми ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, яка передбачає презумпцію прийняття спадщини для осіб, які постійно проживали зі спадкодавцем.

Таким чином, факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є юридично встановленим, має суттєве значення для набуття права на спадщину та оформлення правовстановлюючих документів.

Суд вважає заяву обґрунтованою, а надані докази - достатніми і належними, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий 04 липня 1995 року Комунарським РВ ЗМУ УМВС України ) за адресою: АДРЕСА_1 із матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 25.11.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська