РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 101262,26 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. При цьому, посилається на те, що 27.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір №4685896 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та 29.05.2024 року додатковий договір, згідно яких відповідач отримав кредит в розмірі 17000,00 грн. строком на триста шістдесят днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. У подальшому за договором факторингу від 27.02.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. Умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, кредит у повному обсязі не повернув та допустив заборгованість.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.10.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено в електронній формі договір №4685896 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та 29.05.2024 року додатковий договір, згідно яких відповідач отримав кредит в розмірі 17000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №27/02/2025, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором.

Умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, кредит у повному обсязі не повернув, таким чином утворилась заборгованість в сумі 101262,26 грн. та складається з: 16999,99 грн. заборгованість за основним боргом (сума кредиту); 63097,28 грн. нараховані первісним кредитором проценти; 21164,98 грн. нараховані позивачем проценти за 83 календарні дні;

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом надати суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи представником позивача надано: договір №10/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.09.2025 року згідного договору №10/08/2024-А від 01.08.2024 року; детальний опис робіт (наданих) послуг №4685896 від 18.09.2025; заявку №4685896 від 21.04.2025 року на виконання доручення по договору №10/08/2024-А від 01.08.2024 року; рахунок на оплату №4685896 від 18.09.2025 року на суму 10000 грн.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги.

Судом враховано категорію та невелику складність даної справи, що не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, його участі у судових засіданнях, зміст заявленої позивачем позовної вимоги, предмет спору.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги вищенаведене, а також конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Крім того, оскільки це є правом суду, а не його обов`язком, суд вважає за недоцільне зазначення в рішенні відомостей, передбачених частинами 10, 11 статті 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1054 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості в розмірі 101262 грн. 26 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»; місце знаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2; .

Відповідач: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: