Справа № 642/857/25
Провадження № 2/642/683/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 р. м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Балабая С.С.,
за участю секретаря судового засідання Ажиппо О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни про визнання іпотеки такою, що припинена, а також припинення обтяжень іпотекою, зняття обтяження та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ПН ХМНО Азадалієва (Купровська) Яна Миколаївна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Гетьман Павло Сергійович, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олеся Олегівна про скасування рішень державних реєстраторів прав,
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 01 жовтня 2010 року між позивачем, ОСОБА_1 (Позичальник), та ОСОБА_2 (Позикодавець, далі Відповідач) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за № 3437. Згідно з умовами договору Позикодавець передала Позичальнику валютні цінності у вигляді та в натурі у сумі 13 180 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути їх не пізніше 01 жовтня 2012 року.
У той же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами було укладено Іпотечний договір, посвідчений тим самим нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 3439. За цим договором ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2009 року. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом накладено заборону на відчуження предмета іпотеки, про що внесено запис за № 3440.
Факт належності позивачу вказаної квартири підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.2009, посвідченим приватним нотаріусом Гібадуловою Л.А. та зареєстрованим у реєстрі за № 4240, а також даними КП «Харківське міське БТІ», згідно з якими право власності було зареєстровано 01.07.2009 року за реєстраційним номером 190733304.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2013 року у справі № 642/3233/13-ц позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було частково задоволено: з ОСОБА_1 стягнуто 748 560,58 грн та судовий збір. Однак рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.01.2016 року це рішення було змінено та визначено до стягнення 233 715,32 грн, у тому числі основний борг, проценти, 3 % річних та пеня, а також 2 337,15 грн судового збору.
12 лютого 2016 року позивач виконав рішення апеляційного суду повністю, передавши Відповідачу відповідну суму, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від тієї ж дати.
Незважаючи на це, відповідач повторно звернулася до суду з позовом про стягнення процентів, 3 % річних та неустойки. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто 331 507,34 грн.
У подальшому з витягу з Державного реєстру речових прав від 27.01.2017 року позивачу стало відомо, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення приватного нотаріуса Купровської Я.М. індексний № 33598138 від 27.01.2017 року.
Позивач оскаржив це рішення нотаріуса. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.03.2019 року його апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено: визнано протиправним і скасовано рішення нотаріуса та відповідний запис у Державному реєстрі.
Позивач зазначає, що основне зобов`язання за договором позики було виконано 12.02.2016 року, що підтверджується відповідною нотаріальною заявою. Відтак, відповідно до ст. ст. 598599 ЦК України, а також з огляду на похідний характер іпотеки (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»), іпотека підлягає припиненню у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.
Оскільки Відповідач не повідомила нотаріуса та державного реєстратора про виконання забезпеченого зобов`язання, у реєстрах досі містяться записи про обтяження, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про визнання іпотеки припиненою.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 19.02.2025 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
07.03.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява, датована 07.03.2025, за підписом ОСОБА_2 , в якій вона просить суд: скасувати Рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гетьмана Павла Сергійовича від 03.04.2019 року, 14:11:53, індексний номер: 46282660, про скасування права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Постанови Харківського апеляційного суду від 20.03.2019 року по справі № 642/19/18; скасувати Рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олесі Олегівни від 21.05.2024 року, 09:55:08, індексний номер: 73228972, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Дублікату, 19.05.2015 року виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 1422, Договору купівлі-продажу, 11.06.2009 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 4240.
Мотивована тим, що первісний позов ОСОБА_1 спрямований на оспорення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання іпотеки припиненою. Разом із тим, ОСОБА_2 вважає, що наведені позивачем обставини суперечать фактам, встановленим у справі № 642/19/18, яка завершилася постановою Верховного Суду від 09.09.2020 року, що набрала законної сили та має преюдиційне значення для цієї справи. Верховний Суд, дослідивши обставини правовідносин сторін, встановив законність реєстрації ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру на підставі реалізації застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченого договором іпотеки від 01.10.2010 року.
З урахуванням наведеного відповідач вважає необхідним захистити свої речові права та підтвердити правомірність набуття нею права власності на спірне нерухоме майно, що й зумовило пред`явлення зустрічного позову, який є взаємопов`язаний із первісним позовом та потребує спільного розгляду для повного та об`єктивного вирішення спору.
10.03.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від 17.02.2025 про визнання іпотеки такою, що припинена, а також припинення обтяжень іпотекою, зняття обтяження. Мотивований тим, що позивач за первісним позовом фактично оспорює правові наслідки державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі договору іпотеки та реалізації іпотекодержателем застереження про задоволення своїх вимог.
При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що правомірність набуття нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 була остаточно підтверджена Постановою Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 642/19/18, якою скасовано рішення судів попередніх інстанцій та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо оскарження вказаної реєстраційної дії.
З огляду на те, що зазначена постанова Верховного Суду набула законної сили, є чинною, обов`язковою для врахування судами та має преюдиційне значення для сторін, ОСОБА_2 вважає, що первісний позов ОСОБА_1 ґрунтується на правових позиціях і судових рішеннях, які були скасовані та не мають юридичної сили, а тому не можуть братися судом до уваги як докази.
Зустрічний позов спрямований на захист порушеного права власності відповідача та забезпечення належної правової оцінки вже встановлених судами обставин, що унеможливлюють задоволення первісних вимог.
17.03.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про застосування строку позовної давності від ОСОБА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.03.2025 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ПН ХМНО Азадалієва (Купровська) Я.М., державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Гетьман П.С., про скасування рішень державних реєстраторів прав та об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни про визнання іпотеки такою, що припинена, а також припинення обтяжень іпотекою, зняття обтяження.
17.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строків позовної давності від представника ОСОБА_1 адвоката Бабій Л.В.
07.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Бабій Л.В. надійшли додаткові пояснення по справі. Мотивовані тим, що
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.07.2025 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у цивільній справі № 642/857/25 на розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся.
02.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Бабій Л.В. Зі змісту останнього вбачається, що представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Бабій Л.В. просить проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася, причини неявки суду не повідомила.
10.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвоката Поліщука О.Л. Зі змісту останньої вбачається, що представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвокат Поліщук О.Л. просить проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника.
Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська Яна Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася.
Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Гетьман Павло Сергійович в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами п. 5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Враховуючи вказані приписи, з урахуванням того, що за цей час сторони скористались своїм правом визначеним ЦПК України на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, суд з метою недопущення порушення прав сторін по справі та невиправданого затягування розгляду справи, вважає за можливе розглянути вказану справу за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності сторін по справі.
Суд, вивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як позикодавцем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., відповідно до умов якого позикодавець передала, а позичальник отримав у борг грошову суму в розмірі 13 180,00 доларів США, яку зобов`язався повернути не пізніше 01 жовтня 2012 року згідно з графіком.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1999 року.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2013 року у справі № 642/3233/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 жовтня 2010 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 748 560,58 грн та судовий збір 3 441,00 грн
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року вказане судове рішення суду першої інстанції було змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 233 715,32 грн, з яких: основний борг за договором позики 105 347,74 грн; проценти за користування грошовими коштами 20 366,16 грн; 3 % річних від простроченої суми 2 653,68 грн; пеня 105 347,74 грн) та судовий збір 2 337,15 грн.

12 лютого 2016 року на виконання вказаного судового рішення суду апеляційної інстанції грошові кошти в указаному розмірі ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у повному обсязі, що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, у справі № 642/551/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою, 3 % річних та неустойки, позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти за користування коштами за період з 11 квітня 2013 року по 27 січня 2016 року в сумі 138 165,48 грн, 3 % відсотки річних від простроченої суми 27 588,19 грн, неустойку за період з 27 січня 2015 року по 27 січня 2016 року 165 753,67 грн, усього 331 507,34 грн.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 направила вимогу ОСОБА_1 про сплату боргу за договором позики, з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, у розмірі 568 870,89 грн та виселення з предмета іпотеки .

Відповідно до пункту 8 іпотечного договору від 01 жовтня 2010 року іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

У цьому пункті, зокрема, зазначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також пов`язаних з продажем предмета іпотеки.

Пунктом 11 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усуненння порушення зобов`язання Договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки, що є предметом Договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин: а) набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору іпотекодавець засвідчує, він надає іпотекодерждателю згоду на набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує про наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; б) продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надає іпотекодерждателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на момент укладення договору або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії.

27 січня 2017 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я. М. від 27 січня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 86 т. 1

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У цій справі спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки квартиру позивача за первісним позовом.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання за договором позики припинилося виконанням, проведеним належним чином.

Виконання зобов`язання є «ідеальною» підставою його припинення. Власне кажучи, зобов`язання для того і встановлюються, щоб бути згодом виконаними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Оскільки судом встановлено факт повного виконання боржником зобов`язань, іпотека як забезпечувальне зобов`язання автоматично припинилася, і для цього не вимагається будь-яких додаткових дій з боку боржника чи кредитора.

Оскільки основне зобов`язання виконане належним чином, зобов`язання за договором позики припинилося, а отже, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека також припинилася, і підлягає визнанню судом припиненою.

Щодо позовних вимог про виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.

При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, слід дійти висновку про те, що зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен відповідно до вимог закону зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Тобто такий обов`язок нотаріуса передбачений законом, а тому не може бути додатково покладений судовим рішенням.

З урахуванням наведеного, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В частині застосування до заявлених вимог позовної давності, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

З урахуванням принципу розумності, суд враховує, що в окремих положеннях ЦК міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним не змінює загального правила передбаченого в статті 253 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що: «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що «сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 20 березня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування запису відмовлено.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

Тобто, з 10.10.2020 для позивача почався перебіг позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся 18.02.2025, тобто, за межами строку позовної давності.

Положеннями п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому неодноразово продовжувався і триває до сьогодні.

За цих обставин не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування до заявлених вимог у даній справі позовної давності.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

Такий позов позивачем не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

Крім цього, суд зазначає, що преюдиційне значення мають фактичні обставини, встановлені судом, а не правова оцінка.

Постанова Верховного Суду від 09.09.2020: не містить висновку про чинність іпотеки станом на дату подання первісного позову, не вирішує питання про припинення чи неприпинення основного зобов`язання, не оцінює дій державних реєстраторів у 2019 та 2024 роках, що є предметом зустрічного позову.

Тому посилання відповідача на преюдиційність є помилковими та не впливають на вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни про визнання іпотеки такою, що припинена, а також припинення обтяжень іпотекою, зняття обтяження задовольнити частково

Визнати іпотеку за іпотечним договором від 01.10.2010, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим 01.10.2010 приватним нотаріусом Харківського міськового нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрованим в реєстрі за номером 3440, такою, що припинена.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ПН ХМНО Азадалієва (Купровська) Яна Миколаївна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Гетьман Павло Сергійович, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олеся Олегівна про скасування рішень державних реєстраторів прав відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://ln.hr.court.gov.ua/sud2024/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська Яна Миколаївна (адреса: АДРЕСА_5 )

Третя особа: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Гетьман Павло Сергійович (м. Харків, м-н Павлівський, буд. 4).

Третя особа: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олеся Олегівна (м. Харків, м-н Павлівський, буд. 4 )

Суддя С.С. Балабай