Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9042/25 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/9042/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом у якому просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 18887, 50 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2023 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням цього ж суду від 02.02.2023 ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та малолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2025 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , що продовжує навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.12.2024 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025. ОСОБА_3 навчалася у навчальному закладі ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ» за спеціальністю 075 «Маркетинг». Витрати на навчання за один рік складають 12 950,00 грн, загальна вартість освітньої послуги становить 32 375,00 грн. ОСОБА_4 відвідувала заклад «Музична школа імені Святослава Ріхтера» Житомирської міської ради та здобувала освітню послугу з музичного мистецтва. За період з вересня 2022 року по травень 2024 року позивач сплатила за навчання дитини у музичній школі 5 400,00 грн. Вказувала, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням брати участь у вказаних витратах, однак відповідач відмовився добровільно компенсувати половину таких витрат. Доходу позивача не вистачає для забезпечення повноцінного утримання спільних дітей. Відповідач офіційно працевлаштований, інших дітей, крім спільних, на утримані не має, а тому має можливість оплатити половину додаткових витрат на дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2700,00 грн. додаткових витрат понесених на розвиток музичних здібностей ОСОБА_4 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_5 в сумі 16187,50 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно дійшов висновку, що витрати на навчання у вищому фаховому закладі не належать до додаткових витрат , хоча такі витрати прямо передбачені ст. 185 СК України, як додаткові, оскільки пов`язанні з розвитком здібностей дитини, здобуттям нею професійної освіти та підготовкою до самостійного життя.. Навчання дитини у коледжі після 9-го класу (фаховому передвищому навчальному закладі) є продовженням освіти та спрямоване на її розвиток, тому витрати на таке навчання є додатковими.. Суд першої інстанції не врахував інтереси дитини , які гарантовані ст. 3 Конвенції ООН про права дитини. Верховний СУД неодноразово підтверджував, що витрати на навчання є додатковими, навіть якщо дитина вже повнолітня, але продовжує навчання.

21 листопада 2025 року ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2025 залишити без змін. У відзиві вказує, що викладені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, висновки якого відповідають нормам чинного законодавства. В апеляційній скарзі вказується, що Верховний Суд, нібито, неодноразово підтверджував, що витрати на навчання є додатковими витратами, навіть якщо дитина вже є повнолітня, але продовжує навчання. Однак, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки, правовідносини які були предметом розгляду у вищевказаних судових справах, не є тотожними правовідносинам у даній справі. Судом першої інстанції правильно враховано висновки Верховного Суду у тотожних спірних відносинах, зокрема, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Позивачкою не подано до суду першої інстанції та не долучено до апеляційної скарги жодних доказів на підтвердження своїх доводів та спростування висновків суду першої інстанції. У той час, як за приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Попри це, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції. На підставі досліджених доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що навчання з метою здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині незадоволених позовних вимог, тому в іншій частині на законність та обґрунтованість не перевіряється.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині незадоволених позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2023 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , що був зареєстрований 26.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1475.

Відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2023 №295/10071/22 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_8 на неповнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 12 жовтня 2022 року.

28 грудня 2023 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 , згідно свідоцтва про шлюб.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2025 №295/18696/24 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.12.2024 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року.

Відповідно до договору №37 на підготовку фахового молодшого бакалавра на денній (заочній) формі навчання від 01.09.2022, укладеного між ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» (Виконавцем) та відповідачем (замовником), виконавець здійснює навчання студента ОСОБА_3 з метою підготовки та здобуття освіти за спеціальністю маркетинг, термін навчання 2 роки 10 місяців, з 01.09.2022 по 30.06.2025, вартість навчання за один рік складає 12950 грн, загальна вартість освітньої послуги становить 38350, 00 грн.

Згідно договору №152 на підготовку фахового молодшого бакалавра на денній (заочній) формі навчання від 01.02.2023, укладеного між ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» (Виконавцем) та позивачем (замовником), виконавець здійснює навчання студента ОСОБА_3 з метою підготовки та здобуття освіти за спеціальністю маркетинг, термін навчання 2 роки 5 місяців, з 01.02.2023 по 30.06.2025, вартість навчання за один рік складає 12950,00 грн, загальна вартість освітньої послуги становить 32375,00 грн.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 на виконання умов договору №152 сплатила наступні платежі: 07.03.2025 на суму 6475,00 грн, 15.08.2024 на суму 6475,00 грн, 28.02.2024 на суму 6475,00 грн, 12.08.2023 на суму 6475,00 грн, а також на виконання умов договору №37 від 01.09.2022 сплатила 6475,00 грн.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь одноразово 16187,50 грн, сплачених за навчання доньки ОСОБА_2 . При цьому посилалася на ст. 185 СК України та вказувала, що витрати на навчання є додатковими витратами, які покладають на відповідача обов`язок з їх надання.

Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до договору №37 на підготовку фахового молодшого бакалавра на денній (заочній) формі навчання від 01.09.2022, укладеного між ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» (Виконавцем) та відповідачем (замовником), виконавець здійснює навчання студента ОСОБА_3 з метою підготовки та здобуття освіти за спеціальністю маркетинг, термін навчання 2 роки 10 місяців, з 01.09.2022 по 30.06.2025, вартість навчання за один рік складає 12950,00 грн, загальна вартість освітньої послуги становить 38350,00 грн.

Згідно договору №152 на підготовку фахового молодшого бакалавра на денній (заочній) формі навчання від 01.02.2023, укладеного між ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» (Виконавцем) та позивачем (замовником), виконавець здійснює навчання студента ОСОБА_2 з метою підготовки та здобуття освіти за спеціальністю маркетинг, термін навчання 2 роки 5 місяців, з 01.02.2023 по 30.06.2025, вартість навчання за один рік складає 12950,00 грн, загальна вартість освітньої послуги становить 32375,00 грн.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 на виконання умов договору №152 сплатила наступні платежі: 07.03.2025 на суму 6475, 00 грн, 15.08.2024 на суму 6475,00 грн, 28.02.2024 на суму 6475,00 грн, 12.08.2023 на суму 6475,00 грн, а також на виконання умов договору №37 від 01.09.2022 сплатила 6475,00 грн.

Оскільки навчаючись у період з 01.02.2023 по 16.12.2024 року у ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» ОСОБА_2 була неповнолітньою, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що витрати за навчання у цей період у ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету» слід віднести до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини.

А відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають додаткові витрати на навчання у розмірі 12140,00 грн ( вартість навчання за 1 рік = 12 950,00 грн; вартість навчання за 1 місяць 12950,00 грн : 12 м.= 1079,00 грн; навчальний період з 01.02.2023 по 31.01.2024 = 12 950,00 грн, навчальний період з 01.02.2024 по 16.12.2024 (дата повноліття доньки ОСОБА_2 = 11330,00 грн, 12 950,00 грн + 11330,00 грн =24 280,00 грн : 2=12140, 00 грн).

Що стосується витрат за інший період навчання у ВСП «Житомирський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельно-економічного університету», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

При цьому, стаття 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дитину.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15 та висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19.

Матеріалами справи підтверджено звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 . Так, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2025 №295/18696/24 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.12.2024 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_2 , яка досягнула повноліття, а саме за період з 17.12.2024 по ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки на її утримання у зв`язку з продовженням навчання уже стягуються аліменти за рішенням суду.

Відтак, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2025 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на навчання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення вказаних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на навчання дитини в розмірі 12140,00 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2025 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на оплату навчання скасувати та ухвалити в цій частині нове про часткове задоволення вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 12 140,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді