Житомирський апеляційний суд
Справа №274/546/25 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді : Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №274/546/25 за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з ОСОБА_1 .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задовольнити, судовий наказ від 24 січня 2025 року скасувати, відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримння двох неповнолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наявність ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року про закриття провадження у справі №274/5894/23 в частині стягнення аліментів є істотною обставиною, яка вже існувала на час видачі судового наказу в цій справі, але не була врахована судом першої інстанції при перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами на підставі п.1 частини другої ст.423 ЦПК України. Предметом розгляду в цій справі та у справі №274/5894/23 є ідентична матеріально-правова вимога про стягнення аліментів, а не спосіб їх стягнення. Суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену в абзаці третьому п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», згідно з якою, закриття провадження у справі перешкоджає розгляду цієї самої вимоги з тих самих підстав у порядку наказного провадження. У справі №274/5894/23 та в цій справі збігаються сторони, підстави та предмет спору, оскільки вказані справи повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення стягувача аліментів до суду.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.62-63). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України, неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

За положеннями частини першої ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5 частини першої ст.161 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст.161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма ст.170 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що судовий наказ про стягнення аліментів не може бути скасований за заявою боржника, але може бути переглянутий за нововиявленими обставинами, перелік яких не є вичерпним.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина 1 та пункт 1 частини другої ст.423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм обов`язковими умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Суди повинні розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, але він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду в справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

У постанові від 30 серпня 2021 року в справі №461/1229/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював висновок, що тлумачення пункту 1 частини другої ст.423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявленими обставинами є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі №645/5876/20 зазначено, що «з урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб, боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими ОСОБА_1 при поданні заяви про видачу судового наказу. Апеляційний суд установив, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини та паспорт матері, які підтверджують місце проживання ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_1 на день видачі судового наказу. Натомість до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 додав підписаний сусідами акт про фактичне місце проживання особи, датований 31 жовтня 2021 року, тобто після видачі судового наказу, а також просив допитати сусідів, як свідків. Надані ОСОБА_2 докази за висновком апеляційного суду не спростовують обставину проживання дитини разом із матір`ю, встановлену судом при видачі судового наказу на підставі поданих ОСОБА_1 документів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст.78 ЦПК України). За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_2 не довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 16 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами».

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 22 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення щомісяця з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, яка судом задоволена.

Судовим наказом від 24 січня 2025 року в справі №274/546/25 стягнуто з боржника - ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.15-16).

У справі №2747/5894/23 ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів закрито на підставі п.4 частини першої ст.255 ЦПК України у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від позовних вимог (а.с.27).

ОСОБА_1 вважає нововиявленою обставиною ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2025 року в справі №274/5894/23, згідно з якою ОСОБА_2 відмовилася від позову до нього в частині стягнення аліментів. Їй було роз`яснено, що вона не має право звертатися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя ст.19 ЦПК України).

Позовне провадження це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження участь у ньому двох сторін позивача та відповідача

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц виснувано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Із ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року в справі №274/5894/23 вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до суду 31 серпня 2023 року та просила стягувати аліменти на дітей в твердій грошовій сумі по 2 500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_2 звернулася 22 січня 2025 року та просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку боржника.

Із викладеного вище вбачається, що предмет у справі №274/5894/23 не є тотожним предмету в заяві про видачу судового наказу, оскільки звертаючись з позовом у позовному провадженні ОСОБА_2 просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а в наказному провадженні просить стягнути аліменти в частці від заробітку боржника. Крім того, не є тотожними підстави стягнення аліментів, оскільки різні періоди не надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання двох дітей, приймаючи до уваги, що за видачею судового наказу ОСОБА_2 звернулася через півтора роки.

Окрім того, заборона повторного звернення до суду у разі закриття провадження у справі стосується позовного провадження, оскільки у частині другій ст.256 ЦПК України йдеться про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а наказне провадження не передбачає існування спору про право та навпаки застосується саме тоді, коли спір відсутній.

Підсумовуючи викладене вище, обставини, зазначені в заяві ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні положень п.1 частини другої ст.423 ЦПК України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей за нововиявленими обставинами.

Посилання у апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 25 червня 2019 року в справі №924/1473/15, безпідставні, оскільки йдеться про заборону одночасно змінювати предмет та підставу позову стосовно частини другої та третьої ст.49 ЦПК України, а тому ця правова позиція не є релевантною до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Закриття позовного провадження не перешкоджає видачі судового наказу, якщо відсутній спір про право та підстави не є тотожними.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: