РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач), діючи через свого представника Пилипчук А.С., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 24.12.2024-100002229 від 30 грудня 2024 року в розмірі 28 713 грн 14 коп.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що між сторонами 30 грудня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 24.12.2024-100002229. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 29 000 грн 00 коп., строком на 140 днів, зі сплатою процентів. Відповідно до квитанції про перерахунок коштів 30 грудня 2024 року відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 29 000 грн 00 коп. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 28 713 грн 14 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 502 грн 21 коп., по процентам в розмірі 6 090 грн 93 коп., неустойки в розмірі 8 120 грн 00 коп.

Крім того, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата по кредитному договору на суму: 6 246 грн 55 коп. 12 січня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 26 січня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 09 лютого 2025 року; 6 826 грн 55 коп. 25 лютого 2025 року; 6 876 грн 48 коп. 11 березня 2025 року; 6 303 грн 47 коп. 23 березня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 06 квітня 2025 року. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог, було враховано суми здійснених відповідачем часткових оплат.

03 жовтня 2025 року представником відповідача Цимбал А.А. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову.

У відзиві вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору між нею та позивачем, однак заперечує проти розрахунку заборгованості і вказує, що на день відкриття провадження у справі вона повернула надану їй суму кредиту ТОВ «Споживчий центр» в повному обсязі.

Так, позивач не надав суду належного розрахунку заборгованості відповідача, а довідка-розрахунок про стан заборгованості, що є додатком до позовної заяви, не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і не може вважатися первинним та зведеним обліковим документом.

Крім того, у травні 2025 року відповідач зверталася до ТОВ «Споживчий центр» з заявою про надання їй пільг, встановлених ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак позивач повідомив відповідача про те, що вона має право надіслати оригінали документів та/або належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують відповідно до законодавства право на пільгу, встановлену п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також відмовляючи відповідачу у наданні пільги позивач посилався на лист Національного банку України від 14 червня 2024 року № 14-0005/45882.

При цьому, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, видана Управлінням Служби безпеки України в Рівненській області ОСОБА_1 про те, що вона дійсно з 16 березня 2016 року до 05 травня 2016 року включно безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України була надана ТОВ «Споживчий центр» ще при першому зверненні відповідача. Вказана довідка повністю відповідала формі, встановленій Додатком 1 до Порядку № 413. В подальшому, 11 липня 2025 року відповідач засобами поштового зв`язку направила на юридичну адресу позивача лист з повторним зверненням про надання їй пільг з нотаріально засвідченими копіями, однак даний лист позивачем був проігнорований взагалі.

Отже, враховуючи те, що відповідач має право на пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі того, що вона брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, про що вона повідомляла ТОВ «Споживчий центр», однак це не було враховано позивачем при нарахуванні їй процентів за користування кредитом, враховуючи, що така надана державою військовослужбовцям пільга діє з початку і до моменту закінчення особливого періоду, який в Україні діє з березня 2014 року і триває по теперішній час, сума процентів не підлягає стягненню з відповідача, а всі сплачені нею протягом строку кредитування кошти, зараховані на погашення процентів, мають бути зараховані на погашення тіла кредиту. І враховуючи здійснені відповідачем оплати, про які вказує позивач, у сумі 44 992 грн 70 коп., враховуючи суму наданого кредиту - 29 000 грн 00 коп., відповідач повністю сплатила весь борг.

Щодо нарахування відповідачу заборгованості за неустойкою вказує, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вона звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки.

08 жовтня 2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити у повному обсязі.

У відповіді на відзив вказує, що у відзиві відповідач зазначає, що є військовослужбовцем та має право на відповідну пільгу за законом, надає підтверджуючі документи. Також відповідач зазначає, що здійснювала часткове погашення заборгованості. Позивач погоджується з вищезгаданими фактами, на яких акцентує увагу відповідач.

Однак, відповідач до сьогодні із заявою про зменшення розміру заборгованості не зверталася, необхідного переліку документів не надала, а тому правових підстав для застосування пільги до відповідача позивач не мав.

Відповідач добровільно проводила часткове погашення заборгованості у межах графіку за Договором, чим визнала борг, враховуючи нараховані проценти.

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором є частково виконаним відповідачем, а саме у частині сплати частини тіла кредиту, частини процентів та комісії за Кредитним договором. Відтак, позивач звернувся до суду для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, враховуючи здійснені відповідачем оплати. Сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок погашення заборгованості не є предметом даного судового розгляду, доказів оскарження дій позивача, відповідач не надала, із позовною заявою до суду не зверталася.

15 жовтня 2025 року представником відповідача ОСОБА_3 подано заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову з підстав аналогічних тим, які наведені у відзиві на позовну заяву.

15 жовтня 2025 року представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про зменшення позовних вимог до 14 502 грн 21 коп., тобто до тіла кредиту, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2025 року прийнята до розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 просив проводити розгляд даної справи за відсутності представника позивача.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 також у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Цимбал А.А. просила проводити розгляд справи без участі відповідача та її представника.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 30 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №24.12.2024-100002229, відповідно до якого останній надано кредит в розмірі 29 000 грн 00 коп. на умовах строковості, платності і поворотності.

Як слідує з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №76-2208 від 22 серпня 2025 року 30 грудня 2024 року на суму 29 000 грн 00 коп. на номер картки НОМЕР_1 були перераховані кошти з призначенням платежу: Видача за договором кредиту №24.12.2024-100002229.

Відповідно до Каркти субконто відповідачем проведена сплата за Кредитним договором №24.12.2024-100002229 від 30 грудня 2024 року на суму: 6 246 грн 55 коп. 12 січня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 26 січня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 09 лютого 2025 року; 6 826 грн 55 коп. 25 лютого 2025 року; 6 876 грн 48 коп. 11 березня 2025 року; 6 303 грн 47 коп. 23 березня 2025 року; 6 246 грн 55 коп. 06 квітня 2025 року, що загалом складає 44 992 грн 70 коп.

Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором №24.12.2024-100002229 від 30 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає: 14 502 грн 21 коп. основний борг; 6 090 грн 93 коп. проценти; 8 120 грн 00 коп. неустойка, загалом 28 713 грн 14 коп. Проценти нараховані за період з 30 грудня 2024 року по 18 травня 2025 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що 30 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 24.12.2024-100002229. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання та надало відповідачу кредит в сумі 29 000 грн 00 коп.

Відповідно до наданих позивачем Каркти субконто та Довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором №24.12.2024-100002229 від 30 грудня 2024 року відповідачем проведена сплата за Кредитним договором №24.12.2024-100002229 від 30 грудня 2024 року на загальну суму 44 992 грн 70 коп. і наявна заборгованість в сумі 28 713 грн 14 коп., яка складається з: 14 502 грн 21 коп. основний борг; 6 090 грн 93 коп. проценти; 8 120 грн 00 коп. неустойка.

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь лише тіло кредиту в сумі 14 502 грн 21 коп.

При цьому, відповідно до Довідки від 11 квітня 2025 року №10/124, виданої Управлінням Служби безпеки України в Рівненській області, підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу в органах Служби безпеки України з 19 листопада 1997 року по даний час.

Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24 квітня 2025 року №10/120, виданої Управлінням Служби безпеки України в Рівненській області, ОСОБА_1 дійсно з 16 березня 2016 року до 05 травня 2016 року включно безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Таким чином, у період виконання умов Кредитного договору № 24.12.2024-100002229, а також станом на час розгляду справи, відповідач має статус військовослужбовця та на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у неї відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом та неустойки.

Відповідно до Каркти субконто відповідач отримала кредитні кошти в сумі 29 000 грн 00 коп. та в період з 12 січня 2025 року по 06 квітня 2025 року сплатила на виконання умов Договору 44 992 грн 70 коп.

Таким чином, як вбачається з наданої позивачем Каркти субконто відповідач повернула позивачу суму коштів, яка перевищує суму кредиту, відповідно отриманий відповідачем від позивача кредит на момент звернення позивача до суду повернутий.

Отже, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Першко