ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1889/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/6441/24 Категорія: 304090000 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.06.2012 між сторонами було укладено договір позики в розмірі 100000,00 доларів США, на виконання умов якого відповідачем було надано позивачу розписку з зазначенням умов про час, спосіб та місце виконання зобов`язань відповідача перед позивачем за договором позики.

Згідно з умовами договору позики відповідач зобов`язалась повернути позивачу грошову суму в розмірі 100000,00 доларів США в Подільському районі міста Києва в строк до 18.11.2012 шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром (надалі сейф), який знаходиться за наступною адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, 25 з наступною передачею позивачу відповідного ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її подальшою реєстрацією у відділенні банку.

Відповідач вчасно не виконала покладені на неї зобов`язання, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення боргу.

28.03.2016 Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/4812/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 2607033,20 грн., три проценти річних в сумі 254132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1207734,91 грн., а всього 4076222,48 грн.

03.11.2016 Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/6175/16-ц було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 40077,82 грн. за період з 28.03.2016-03.10.2016, процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 201845,85 грн. за період з 28.03.2016-16.09.2016, судовий збір у розмірі 2419,23 грн., а всього 244342,90 грн.

3.12.2018 Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/228/18 було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 117616,80 грн. за період з 16.09.2016-03.04.2018, процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 558881,42 грн., судовий збір у розмірі 6764,98 грн., а всього 683263,20 грн.

На даний час рішення набрали законної сили та виконані в повному обсязі шляхом примусового виконання рішень суду 13.11.2019.

З урахуванням уточнених позовних вимог у заяві про зміну предмету позову, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь індекс інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 1143887,25 грн., три проценти річних у розмірі 283967,56 грн., судовий збір у розмірі 14278,55 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що із поданих позивачем доказів, які не заперечуються та не спростовуються відповідачем, відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США, тому передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Позивач наполягає, що ним було нараховано три відсотки річних на суму 2607033,20 грн. із нового грошового зобов`язання, яке виникло у нього на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва, та з приводу цього відсутнє рішення суду про їх стягнення.

Водночас судом встановлено, що рішеннями Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016, 03.11.2016, 13.12.2018 та постанови Черкаського апеляційного суду від 16.01.2025 стягнуто з відповідача три відсотки річних за період з 19.11.2012 по 28.03.2016 в розмірі 254132,17 грн., за період з 28.03.2016 по 03.10.2016 в розмірі 40077,82 грн., за період з 03.10.2016 по 03.04.2018 у розмірі 117616,80 грн., та період з 03.04.2018 по 13.11.2019 у розмірі 177032,09 грн.

ОСОБА_1 посилається на те, що стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних з причин невиконання нею договірних зобов`язань на підставі розписки за договором позики у розмірі 100000,00 доларів США відрізняється від грошового зобов`язання у розмірі 2607033,20 грн., яке виникло у неї на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016. Позивач також зазначає, що у всіх рішеннях три проценти річних нараховувалися не з грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/4812/13-ц від 28.03.2016 у розмірі 2607033,20 грн., а з інших сум, що відповідало розміру позики в еквіваленті на гривню за офіційним курсом НБУ на день звернення з позовом до суду.

З аналізу змісту рішень судів про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних, видно, що позивачем ОСОБА_1 було здійснено їх нарахування з тої ж суми боргу в еквіваленті доларів США, але з перерахунком на гривню за офіційним курсом НБУ станом на день звернення з позовами до суду.

Суд врахував посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях та у судовому засіданні, що задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за невиконання одного й того ж зобов`язання є недопустимим та є зловживанням зі сторони позивача.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

В мотивування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідач порушила виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, розмір якої визначено в судовому рішенні у справі №758/4812/13-ц, яке набрало законної сили, суд першої інстанції повинен був дійти висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в період з 21 березня 2018 року по 13 листопада 2019 року з розрахунку боргових зобов`язань на загальну суму 2 607 033,20 грн., які виникли за рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Тоцька А.О. вказує, що, оскільки рішення суду виконане в повному обсязі у листопаді 2019 року, від цього моменту відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних. За період березень 2016 листопад 2019 року 3% річних вже були предметом судового розгляду та стягнуті з позивача в повному обсязі.

Вимоги позивача, на переконання ОСОБА_2 , призведуть до подвійної відповідальності по стягненню коштів за одним договором позики.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 27 червня 2012 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США строком до 18 листопада 2012 року.

Рішенням Подільського районного суду від 28.03.2016 (справа № 758/4812/13-ц) було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 позику в розмірі 2607033,20 грн., три проценти річних в розмірі 254132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1207734,91 грн. та судові витрати. Рішенням Київського апеляційного суду від 21.03.2018 дане рішення було змінене в частині розміру відсотків з 1207734,91 грн. до 560918,49 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду від 03.11.2016 (справа № 758/6175/16-ц), яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2018, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три проценти річних у розмірі 40077,82 грн. та проценти на рівні облікової ставки НБУ за користування позикою за період з 28.03.2016 по 03.10.2016, в розмірі 201845,85 грн.

Рішенням Подільського районного суду від 13.12.2018 (справа № 758/338/18) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто три відсотки річних за період з 03.10.2016 по 03.04.2018 у розмірі 117616,80 грн.; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 558881,42 грн. та судовий збір в розмірі 6764,98 грн., яке постановами Київського апеляційного суду від 11.04.2019 та Верховного Суду від 25.01.2021 в частині стягнення трьох відсотків річних залишено без змін.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської від 19.11.2024 (справа № 758/1160/23) відмовлено в задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такими вимогами, оскільки позивач просив стягнути три відсотки річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019, а з вказаним позовом звернувся лише 01.02.2023, тобто з пропуском трирічного строку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2025 скасоване рішення від 19.11.2024 та ухвалене нове. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 177032,09 грн, судовий збір у розмірі 4425,80 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області Кіртка А.А. від 11.11.2019 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/4812/13-ц від 28.03.2016. У постанові зазначено, що виконавчий документ виконано фактично у повному обсязі.

Отже, позивачем на суму заборгованості за розпискою стягнуто із відповідача: три відсотки річних у розмірі 254132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1207734, 91 грн. (рішення від 28.03.2016); три відсотки річних у розмірі 40077,82 грн., проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 201845,85 грн. (рішення від 03.11.2016); три відсотки річних у розмірі 117616,80 грн. (рішення від 13.12.2018); три відсотки річних у розмірі 177032,09 грн. (постанова від 06.01.2025). Таким чином позивачем, після прийняття рішення Подільським районним судом міста Києва від 28.03.2016, стягнуто з відповідача, крім процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, три відсотки річних на суму заборгованості за розпискою у загальному розмірі 334726,71 грн.

Позивач долучив розрахунок трьох відсотків річних на суму 2607033,20 грн. за період з дня проголошення рішення Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016 у справі № 758/4812/13-ц по дату фактичного виконання зобов`язання 13.11.2019.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Колегія суддів, з матеріалів даної справи установила, що ОСОБА_2 погасила суму боргу 13.11.2019 року у повному обсязі, що не заперечується позивачем.

За час прострочення виконання грошового зобов`язання, яке було виражене у валюті - доларах США на користь позивача судовими рішеннями було стягнуто, зокрема 3% річних, за періоди включно до 13.11.2019 року.

Тобто, позивач скористався своїм правом на нарахування компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики.

Вказані правовідносини припинилися у зв`язку з їх виконанням 13.11.2019.

У даній справі, стверджуючи про наявність невиконаного боргового зобов`язання, на яке позивач нараховує відсотки та інфляційні витрати у порядку частини 2 статті 625 ЦК України, ОСОБА_1 посилається на судове рішення у справі №758/4812/13-ц від 28.03.2016 року, яке, на його переконання, є новим грошовим зобов`язанням. Отже, грошове зобов`язання, на думку позивача, виникло на підставі вказаного судового рішення.

Колегія суддів вважає такі висновки позивача безпідставними, оскільки дійсно нарахування штрафних санкцій, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України можливе, якщо грошові зобов`язання виникли із судового рішення. Однак у даній справі вказане судове рішення було ухвалено на підставі невиконання договірних грошових відносин сторін. Тобто сама суть спору полягала у вирішенні питання щодо стягнення суми боргу за позикою і з указаного рішення жодних інших грошових зобов`язань для сторін не виникло.

Судове рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі № 758/4812/13-ц фактично є підтвердженням грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики 27.06.2012 року, а не новим грошовим зобов`язанням.

Тому позовні вимоги є безпідставними, та спрямовані на покладення подвійної відповідальності на відповідача за боргом, який нею погашений у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відхилення позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Судді: