Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3074/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/3074/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином, треті особи: Орган опіки та піклування Овруцької міської ради Житомирської області, ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В.

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , звернувся до суду із позовом, у якому, у урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати відповідачів не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6 такі способи участі: встановити можливість перебування сина ОСОБА_6 кожні дні субота та неділя місяця з 12:00 год. до 20:00 год. у батька ОСОБА_1 по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; надати можливість ОСОБА_1 з бабусею ОСОБА_4 забирати дитину з дому його проживання в дні побачень; необмежене спілкування з сином ОСОБА_6 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син ОСОБА_6 , який на сьогоднішній день проживає із ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 , матір`ю малолітнього сина ОСОБА_7 , яка є інвалідом 2 групи та за станом здоров`я не може виконувати батьківські обов`язки. Після народження сина у позивача із відповідачами почалися непорозуміння щодо прийняття участі позивача у вихованні дитини. Відповідачі створюють штучні перешкоди у нормальному спілкуванні із сином. Мирним шляхом врегулювати даний спір не вдається, зводиться все до конфліктів, оскільки позивачу перешкоджають бачитись із сином, налаштовують сина проти батька, не бажають його присутності та штучно створюють такі обставини, через які, він не може нормально зустрічатися із сином. 08 липня 2024 року позивач звернувся із письмовою заявою до органу опіки та піклування Овруцької міської ради щодо визначення днів та годин спілкування із сином, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися із даного питання до суду.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 липня 2025 року позов задоволено частково. Визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною: суботу/неділю з 12 год. до 18 год. протягом одного місяця відвідувати разом із ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_6 за місцем його проживання в АДРЕСА_2 ; в подальшому, у визначені дні та години спілкуватися з ОСОБА_6 за місцем проживання батька дитини, за згодою дитини та враховуючи стан її здоров`я, попередньо узгодивши із бабусями - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; необмежено спілкуватися із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного зв`язку. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просила рішення в частині задоволених позовних вимог змінити і ухвалити нове рішення, яким визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6 шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною: суботу/неділю з 12 год. до 18 год. відвідувати разом із ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_6 за місцем його проживання в АДРЕСА_2 .

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача фактично дотримався висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Овруцької міської ради. Проте, не врахував вимоги ст.159 Сімейного кодексу України, а саме що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 17.10.2011 ОСОБА_1 являється інвалідом з дитинства II групи і може виконувати просту некваліфіковану роботу в створених умовах. В консультативному висновку обласного спеціаліста від 22.01.2024 зазначено, що ОСОБА_8 страждає на захворювання «органічна деменція легкого ступеню» і лікування на даний час не потребує.

Крім того, не вирішено питання спроможності ОСОБА_1 виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі.

Відповідно до повідомлення Управління соціальної політики №15/285 від 03.04.2024 мати позивача ОСОБА_4 перебувала на обліку та отримувала щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу на догляд за ОСОБА_1 з 01.08.2015 року по 30.06.2023.

На думку скаржника, рішення щодо необмеженого спілкування з сином засобами телефонного зв`язку не відповідає віку дитини та не може бути виконано.

Оскільки ОСОБА_7 не знає ні своєї бабусі ОСОБА_4 , ні батька ОСОБА_1 , а вони в свою чергу не цікавляться належним чином станом його здоров`ям, розпорядком дня, харчуванням, є необхідність у здійсненні спілкування онуком у присутності матері.

Звертає увагу на те, що як під час судового засідання, так і під час засідання комісії органу опіки та піклування та в даний час ні відповідач, ні дідусь дитини не заперечували щодо спілкування сина з батьком, однак бабуся ОСОБА_9 та батько ОСОБА_1 не приходять до дитини, не налагоджують контакт із дитиною, не цікавляться життям дитини, її потребами, натомість у телефонному режимі скеровують куди привести дитину.

Разом з тим, і після постановлення рішення суду, ні позивач ні його мати жодного разу додому не прийшли, однак написали заяву в поліцію, що відповідач не виконує рішення суду. Тому рішення суду в частині того, що через місяць батько зможе забирати дитину самостійно за місцем проживання з погодженням із дитиною та бабусею вважає передчасним, оскільки до даного часу контакт із дитиною не був налагоджений. Тобто, з огляду на малолітній вік дитини це може негативно вплинути на її психічний стан.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивач просить апеляційну скаргу відхилити. Зазначає, що відповідач не довів доказами, що ОСОБА_1 не може виконувати своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина. Батько здоровий, дієздатний та може виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідив всі докази у справі і ухвалив законне рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 (а.с.18).

Мати малолітнього сина ОСОБА_10 є інвалідом з дитинства, має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_1 , який є батьком дитини, також є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на обліку у психіатра.

Малолітній син сторін ОСОБА_7 зареєстрований разом із своєю бабусею ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 . Після народження ОСОБА_7 постійно проходить медичні обстеження.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24.05.2024 у справі №286/4844/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7 (а.с.5-7).

Відповідно до повідомлення Управління соціальної політики №15/285 03.04.2024 року, ОСОБА_4 перебувала на обліку та отримувала щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу на догляд за ОСОБА_1 з 01.08.2015 року по 30.06.2023 року. Станом на 03.04.2024 року вищезазначена особа на обліку у відділі №3 (Овруч) УСП Коростенської РДА не перебуває і ніяких видів допомог та соціальних компенсацій не отримує (а.с.35).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 05.06.2025, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Під час бесіди, хлопчик спочатку не йшов на контакт, але потім почав спілкуватися. Показував свої малюнки, відео в телефоні. На запитання чи знає свого тата і бабусю з дідусем, казав, що ні. Потім в ході бесіди, на запитання чи хоче в гості до них, сказав, що так.

08 липня 2024 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Овруцької міської ради із письмовою заявою, в якій просив у відповідності до ст. 157, 158 СК України вирішити питання систематичного побачення його із сином ОСОБА_6 в наступні дні: субота та неділя з 12 год. до 20 год. (а.с.14).

15 липня 2024 року комісія рекомендувала йому звернутися з даного питання до суду (а.с.15,16).

Висновком виконавчого комітету Овруцької міської ради №02-09/1192 від 20.06.2025, як органу опіки та піклування визначено графік відвідування батьком сина наступним чином: субота/неділя з 12.00 год. до 18.00 год. протягом одного місяця відвідувати малолітнього ОСОБА_6 за місцем його проживання. В подальшому, спілкуватися за місцем проживання батька дитини, за згодою дитини та враховуючи стан здоров`я дитини, попередньо узгодивши із бабусею.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що сторони не можуть дійти згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення, що є підставою для встановленого графіку побачень батька з сином з урахуванням висновку виконавчого комітету Овруцької міської ради №02-09/1192 від 20.06.2025, як органу опіки та піклування

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що рішення суду в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини першатретя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами у справі існує спір щодо участі батька у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.

Орган опіки та піклування, з урахуванням одержаних відомостей при обстеженні умов проживання дитини, її батьків та їх соціально-психологічних характеристик запропонував графік побачень позивача зі своїм сином.

Доказів на підтвердження того, що такий графік спілкування батька з дитиною буде суперечити інтересам дитини відповідачкою не надано. Таких обставин судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що встановлюючи порядок побачень батька з сином, врахувавши інтереси дитини, її вік, режим відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, взявши до уваги бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, встановивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на таке спілкування, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю та бабусями, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення порядку участі позивача у вихованні і спілкуванні з сином.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів, беручи до уваги пояснення сторін у справі, стан здоров`я батьків дитини, відсутність сталого психологічного зв`язку між батьком та дитиною, постійне проживання дитини в сім`ї матері, відсутність повноцінного контакту з батьком і одночасно констатуючи факт конфліктних ситуацій між сторонами, вважає висновок суду першої інстанції про необхідність встановлення порядку спілкування батька із сином у визначеному висновком органу опіки і піклування порядку, а саме щодо можливості батька через місяць після зустрічей із сином за місцем проживання дитини, самостійно забирати сина та спілкуватися з ним за місцем проживання батька, за згодою дитини та враховуючи її стан здоров`я, попередньо узгодивши із бабусями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , передчасним, оскільки до даного часу контакт батька із дитиною не налагоджений, з огляду на малолітній вік дитини, що може негативно вплинути на її психологічний стан.

Разом з тим, враховуючи наявність між сторонами спору стосовно участі батька дитини у спілкуванні з сином, колегія суддів вважає за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною: кожну суботу/неділю щомісяця з 12 год. до 18 год. відвідувати разом із ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; необмежене спілкування із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного зв`язку.

Колегія суддів вважає, що такий графік спілкування батька з дитиною створить можливість для встановлення сталого психологічного зв`язку між батьком та сином, в комфортних для дитини умовах, буде сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батько не позбавлений права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні сина, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування з дитиною:

- кожну суботу/неділю щомісяця з 12 год. до 18 год. відвідувати разом із ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- необмежене спілкування із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного зв`язку.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий Судді