Справа № 536/2113/25
Провадження № 2-о/536/69/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Кременчуцького управління державної міграційної служби України в Полтавській області за довіреністю Шевченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кременчуцький відділ Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 вересня 2025 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року посилаючись, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Погреби Глобинського району Полтавської області, з 1981 по 1982 роки навчалася в Кременчуцькій бухгалтерській школі та з 1982 по 1983 роки працювала економістом при Кременчуцькому політехнічному університеті, в подальшому вийшла заміж за ОСОБА_2 та перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною до 2 років. З 1986 року перейшла на роботу бухгалтером в ДОСААФ по вул. Красіна, 3 в м. Кременчук, де пропрацювала до 1988 року. В 1991 році перевелася бухгалтером в ЖЄУ 2, потім в міськвиконком до управління виробничо-технологічної комплектації старшим товарознавцем, де пропрацювала до 1999 року. Згодом вона переїхала в с. Писарщина Кременчуцького району, де проживає і по теперішній час. Для оформлення пенсії та отримання інших послуг, вона звернулася до Кременчуцького відділу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області з заявою щодо отримання паспорту громадянки України, де 23.08.2025 отримала відмову в зв`язку з відсутністю відомостей про її постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і не внесенням напису «громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та інформації про набуття громадянства України відповідно до законів України та міжнародних договорів України і їй рекомендовано звернутися до суду.

Просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що необхідно їй для отримання паспорта громадянина України.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала засіданні заяву підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якої пояснила так, як викладено в заяві. Уточнила, що в 1983 році вийшла заміж та разом з чоловіком проживала в Хабаровському краї рф, де народила сина та отримала паспорт громадянки СРСР, влітку 1984 роцу вони повернулися в Україну, жили в с. Кам`яні Потоки, більше територію України не покидала, в 1991 році їй поставили штамп в паспорті з тризубцем та сказали, що паспорт можна не міняти і вона думала, що є повноцінною громадянкою України. Доказів того, що станом на 24.08.1991 вона проживала на території України надати не може, так як будинок, де вона була прописана знесений, а трудову книжку з місця роботи вона не забирала.

Представник заінтересованої особи Кременчуцького управління державної міграційної служби України в Полтавській області за довіреністю Шевченко В.С. в судовому засіданні просив прийняти рішення у відповідності до вимог закону та пояснив, що в результаті проведених перевірок, особу заявниці ОСОБА_1 не ідентифіковано та не встановлено належності до громадянства України згідно ст.3 Закону України «Про громадянство України», а саме не встановлено її постійне проживання на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) на території України. Напис «громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року не внесено та інформація про набуття громадянства України відповідно до законів України та міжнародних договорів України відсутня.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, уповноваженого представника заінтересованої особи, свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Установлено, що згідно паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області міститься інформація про зареєстроване 19.11.1985 місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та внесеним 05.08.1992 мастичним штампом «Громадянин України».

Згідно з даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2025, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у межах Автозаводського району міста відсутні.

Відповідно до листа Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області від 08.10.2025, Відділ не володіє інформаціє про внесення мастичного штампу «Громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 виданого 01.04.1983 ВВС Охотського райвиконкому Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Погреби Глобинського району Полтавської області.

Згідно довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 01.09.2025 №10-11.2/99, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 є його дружиною, шлюб з якою він зареєстрував в 1983 році та в цьому ж році вони виїздили до росії, де проживали до літа 1984 року, потім повернулися на територію України, де і проживають по теперішній час.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 є його невісткою, жінкою його брата, знає, що вона з 1984 року постійно проживала в Україні та нікуди не виїжджала, паспорт громадянина колишнього СРСР не міняла.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

Згідно з вимогами п.19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/підрозділу ДМС у разі:

- набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України Про громадянство України);

- оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;

- оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);

- в інших випадках, що передбачені відповідним пунктом Порядку.

У числі обов`язкових документів, які подаються заявником для оформлення паспорта, окрім свідоцтва про народження чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження, нормами Порядку (п.35) визначена необхідність подання посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб), рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), а також документа, виданого відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку; у разі відсутності такого документа особа подає письмову заяву в довільній формі, в якій зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про свідків, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи відповідно до абзацу 3 пункту 43 цього Порядку. Працівником територіального органу/підрозділу ДМС здійснюється перевірка відомостей та документів, поданих свідками за наявними обліками ДМС, іншими державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави.

При цьому, п. 1 відповідної частини статті цього Закону стосується усіх громадян колишнього СРСР, які постійно проживали на території України в момент проголошення її незалежності, тоді як в п.2 - зазначено про осіб відносно до їх статі, раси, місця проживання, мовних ознак тощо; у цьому пункті цілком обґрунтовано вказано про постійне проживання таких осіб в Україні станом на 13 листопада 1991 року (а не території України) та відсутності у них громадянства інших держав.

Відповідно до пунктів 8 та 9 затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень у разі відсутності в особи паспорта громадянина СРСР з відміткою про прописку передбачено проведення процедури встановлення її належності до громадянства України, за результатами якої особу документують паспортом громадянина України. На підставі пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 3 Закону України про громадянство відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР вказує на обов`язок особи для доведення своєї приналежності до громадянства України подати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому, для встановлення приналежності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа повинна надати: копію паспорта громадянина колишнього СРСР чи довідку ДМС України про встановлення особи та її перебування в громадянстві колишнього СРСР (за відсутності паспорта); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Навіть за наявності копії паспорта громадянина колишнього СРСР, але за відсутності у ньому відмітки про прописку, особа повинна надати копію зазначеного у цьому абзаці судового рішення.

Судовим рішенням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» може підтверджуватися факт проживання станом на 13 листопада 1991 року (а не постійного проживання як вказано у п. 1 цієї частини та статті Закону) також громадян колишнього СРСР, але які не мають у паспорті відмітки про прописку, яка підтверджує факт проживання на зазначену дату в Україні.

Отже, для оформлення паспорта громадянина України достатньо одного з наведених вище фактів, встановлених судом в ухваленому рішенні.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 756/16751/21) зазначено, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19.

Відповідно до приписів ст.76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Так, надані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт її постійного проживання. на території України як станом на день проголошення незалежності 24 серпня 1991 року, так і на дату набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 13 листопада 1991 року.

Докази про навчання та роботу заявниці в місті Кременчуці, про що нею зазначено в заяві, відсутні, копії документів про освіту, офіційного працевлаштування в Україні, як то трудова книжка, нею не надані.

Суд критично відноситься до показань допитаних в судовому засіданні свідків, які є родичами заявниці та не приймає їх до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами та їх показання не підтверджуються іншими доказами зібраними по справі.

При цьому, суд зазначає, що за даних обставин показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення того чи іншого факту, що має юридичне значення, а інші письмові докази відсутні.

Аналізуючи вказані норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що доводи заявниці, викладені у заяві, про те, що станом на 24.08.1991 вона постійно проживала на території України не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, тому в задоволенні заяви відмовляє.

Керуючись ст. 258, 259, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кременчуцький відділ Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

СуддяС. М. Клименко