Справа № 487/4965/25
Провадження № 2/487/3587/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого-судді: А.А. Лагоди

секретаря: К.Е. Мамчур

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № від 09.01.2020 на підставі договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 станом на 03.07.2025 в розмірі 75670,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що що між відповідачем та ТОВ «Інфінанс» укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, інших платежів. 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, за яким ТОВ «Інфінанс» відступає ТОВ «Вердикт капітал» за плату належній йому права вимоги за реєстром боржників в т.ч. щодо відповідача. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт капітал» відступає ТОВ «Коллект центр» за плату належній йому права вимоги за реєстром боржників в т.ч. щодо відповідача. Проте, відповідач порушив умови договору і тому має заборгованість, яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито спрощене провадження по справі.

Заочним рішенням суду від 21.08.2025 позов задоволено.

29.09.2025 сторона відповідача звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення. В обґрунтування своєї заяви представник заявника зазначає, що нові кредитори не мали права нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки вони не являлись сторонами за договором позики, ОСОБА_1 не узгоджувала жодних договірних умов або зміни до існуючого договору з ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Колект Центр». Протягом 4-х років нараховувались відсотки після передачі ТОВ «Інфінанс» 14.07.2021 право вимоги боргу іншому кредиторові, тим самим припинив договірні взаємовідносини з ОСОБА_1 . Нарахування процентів поза межами строку кредитування є безпідставними. З відповідача підлягає стягненню борг в сумі 5600 грн., та відсотки в сумі 2940 грн.

01.10.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про скасування заочного рішення. В запереченні зазначено, що 22.08.2025 року на сайті ЄДРСР було оприлюднено оскаржуване заочне судове рішення, з яким відповідач мав змогу ознайомитись. Позивач вважає, що заочне рішення не підлягає перегляду в загальному порядку. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до пропозиції укласти договір, строк дії кредитного договору 3 роки. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано 4 транш кредиту в розмірі 5 600.00 грн., відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору (п.2.5 Правил) з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Отже відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції.

Ухвалою суду від 07.10.2025 заочне рішення від 21.08.2025 скасовано, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.11.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Т.Ю. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, згідно з п. 1.6 договору надання позики № від 09.01.2020 сторони домовились, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка 1,75 % в день.

В заявці анкеті на отримання кредиту (траншу у розмірі 5600,00 грн) від 18.02.2020 року зафіксований термін кредиту 30 календарних днів. В п.п. 1.2, 1.5 договору сторони чіико обумовили, що дія всього договору триває 36 місяців, протягом яких відповідачка має право взяти загалом суму 20000 грн, строк користування кожним траншем кредиту є окремим та визначається до умов договору, підписанням кожного разу оернмої додаткової угоди до договору. В п. 1.6 сторони обумовили, що максимальний строк користування кредитом 30 днів. Відповідно до пропозиції надання 4-го траншу згідно заявки-анкети від 18.02.2025 основними умовами надання позики є: сума 5600 грн, строк 30 днів, відсоткова ставка 1,75 % (5600 грн х 1,75 % = 98 грн/день), загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 2940 грн (98 грн х 30 днів = 2940). Натомість позикодавець ТОВ Інфінанс при передачі боргу відповідачки Новому кредитору ТОВ Вердикт-Капітал відповідно до Витягу з додатку № 3 до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року відступив факторові право вимоги по кредитному договору з ОСОБА_1 суму виданого кредиту 5600 грн та заборгованість по процентам 50274 грн. Після цього Новий кредитор ТОВ Вердикт-Капітал, маючи право вимоги за процентами 50274 грн, нараховує до 08.01.2023 року ще 53312 грн борг за відсотками користування кредитом у сумі 5600 грн (!), що вбачається з Розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед Товариство з обмеженою відповідальністю 'Вердикт-Капітал' (кр. дог. , НКС 15379129), станом на 10.01.2023. Згодом ТОВ Вердикт-Капітал відступає право вимоги боргу по гр. ОСОБА_1 у сумі 5600 грн (тіло кредиту) та 103586 грн борг за відсотками, що вбачається з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 (додаток № 3). Відповідачка вважає, що цими діями були порушені її права як споживача неправомірно протягом 4-х років нараховувались відсотки за користування кредитом навіть після того, як позикодавець ТОВ Інфінанс уже передав 14.07.2021 року право вимоги боргу іншому кредиторові, тим самим припинив договірні взаємовідносини з ОСОБА_1 . В подальшому нові кредитори не мали права нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки вони не являлись сторонами за договором позики, ОСОБА_1 не узгоджувала жодних договірних умов або зміни до існуючого договору з ТОВ Вердикт-Капітал та ТОВ Коллект Центр. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5600,00 грн, за процентами в межах строку кредитування 2940,00 грн., а всього 8540,00 грн.

20.11.2025 до суду від представника ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим,

кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору. За умовами п. 1.2 Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відповідно п.1.7 Договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил. Згідно п.1.9 Договору, дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між Сторонами. Строк дії кредитного договору 3 роки. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок. Договором факторингу не обмежено права наступного кредитора, в тому числі і право нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом. Що стосується оплати за надані послуги з правничої допомоги, хочемо зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, в тому числі у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18. Враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, враховуючи складність справи, великий обсяг доказів, які необхідно було дослідити та описати, вважаємо, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного не доведено, а тому вимога позивача про відшкодування понесених Товариством витрат на правову допомогу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На цій підставі позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, належно був повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки не повідомив, клопотань не подавав.

Відповідач та його представник до суду не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги стягнення кредитної заборгованості.

Судом встановлено, що 09.01.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № (із ідентифікатором 4g5r4n), яким сторони погодили надання позичальнику кредиту, загальний розмір кредитної лінії в сумі 20000,00грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, строком на 36 календарних місяців під 1,75% (максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості). Розмір відсотків при наданні другого та наступних траншів визначається додатком №4, що складає 638,75% річних. 4 транш в сумі 5600 грн. надається на строк 30 днів, що підтверджено акцептом оферти від 18.02.2020 на отримання 4 траншу кредиту.

Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електрону комерцію».

Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями,підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідач не заперечує сам факт укладення кредитного договору, отримання ним коштів по ньому, однак заперечує про нарахування йому поза межами строку кредитування процентів щодо 4 траншу та відсутність у нових кредиторів права нараховувати відсотки, оскільки вони не є сторонами по кредитному договору.

Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит на умовах 1-3 траншу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Суд зауважує, що відсутність у матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але й перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Це відноситься до 1-3 траншу за договором.

Разом з тим, відносно 4 траншу матеріалами справи підтверджується зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами в сумі 5600 грн. З акцепту оферти від 18.02.2020 сторони встановили умови відносно розміру кредиту 5600 грн., строк кредитування 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2940 грн. Також в акцепті вказано, що всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом №11/1 від 11.05.2019 (далі - Правила) та договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 09.01.2020 у т.ч. умови взаєморозрахунків, порядок зміни і припинення дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Таким чином, сторони передбачили строк дії договору № до 09.01.2023, а за умовою п.7.1 Правил відсотки за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день повернення включно. Відповідно до п.7.2 Правил розмір відсотків за користування поточним фінансовим кредитом залежить від суми та строку отриманого фінансового кредиту та нараховується за один календарний день від залишку суми основного боргу в день такого нарахування згідно загальних умов надання першого та наступного кредиту (траншу), вказаних в договорі, що узгоджується з положеннями п.3.5 договору (у випадку користування позичальником траншем понад строк, встановлений п.1.15 договору, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що сторона по договору (первісний кредитор, а в подальшому позивач) має право нараховувати борг за відсотками з моменту видачі траншу на суму 5600грн. з 18.02.2020 під 1,75% (сума боргу 98грн. за 1 день прострочення) до 08.01.2023.

Також судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступає ТОВ «Вердикт капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно п.6.1.4 договору факторингу, сторони погодили, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання між ними відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників.

У витязі з реєстру боржників №б/н від 14.07.2021 до договору факторингу № 14-07/21, зазначено, боржник ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , номер договору , сума разом 55874,00грн., що складається із 5600,00грн. основного боргу, 50274,00грн. боргу за відсотками.

Також судом встановлено, що 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» відступає ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно п.5.2 договору про відступлення прав вимоги, сторони погодили, що права вимоги вважаються відступленими в день підписання акту прийому-передачі реєстру боржників.

У витязі з реєстру боржників №б/н від 10.01.2023 до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023, зазначено, боржник ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , номер договору , сума разом 109186,00грн., що складається із 5600,00грн. основного боргу, 103586,00грн. боргу за відсотками.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, позивач правомірно набув статусу кредитора по договору № від 09.01.2020 який є діючим та не припиняється при зміні кредитора.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що сума боргу за відсотками з 18.02.2020 по 08.01.2023 підлягає стягненню нараховану на суму боргу за 4 траншем 5600грн. під 1,75%, що складає 103488,00 грн. (98грн. х 1056 д.прострочення), а також борг за тілом кредиту в розмірі 5600,00 грн.

Разом з тим, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами та просить суд стягнути з відповідача загальний борг в сумі 75670,00 грн. в т.ч. 5600,00 грн. основний борг та 70070,00 грн. борг за нарахованими процентами, що підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону).

За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником позивача було долучено копію договору надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, прас-лист, копію заявки №134 від 02.06.2025, копію витягу з акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 на суму 25000,00грн. Згідно вказаних доказів витрати позивача на правову допомогу становлять 25000,00грн. Також, позивачем у позові зазначались витрати на правову допомогу, які будуть заявлені відповідачем в порядку положень ЦПК України.

За ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 223, 229, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 551, 616, 625, 1049-1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором № від 09.01.2020 в сумі 75670 (сімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят) гривень 0,0 коп., та понесені судові витрати в загальному розмірі 7422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження 01133, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя А.А. Лагода