Провадження № 2/344/362/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Король О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Даний шлюб розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року.

Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу майнових прав було набуто у власність нерухоме майно на первинному ринку - однокімнатну квартиру, загальною площею 46,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 50 % від загальної вартості квартири придбана за особисті власні кошти позивача та решту 50 % вартості за спільні кошти подружжя (кредитні кошти), які погоджувались за умовами державної програми здешевлення іпотечних кредитів під 3% річних для громадян пільгової категорії, хто потребує допомоги у придбанні житла та покращення житлових умов, із внесенням першого внеску на придбання житла не менше 25% (відсотків) від справедливої вартості нерухомості, яка визначена акредитованим суб`єктом оціночної діяльності або вартості, зазначеної у договорі про придбання житла.

Грошові кошти на перший внесок надавала позивачу її мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка попередньо продала свою трьохкімнату квартиру, в якій вони разом проживали після одруження з відповідачем.

Право власності на пільгову державну квартиру, яка надавалась громадянам, за умовами програми «Доступне житло під 3% річних», які потребують допомоги у придбанні житла від держави, самовільно на власний розсуд зареєстровано одноосібно за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності індексний номер: 18847078, від 12.03.2014, з порушенням права власності позивача в особистій приватній частці майна у розмірі 1/2 за ОСОБА_5 .

Після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість про те, що відповідач проживатиме у їхній спільній квартирі з його новою сім`єю з вересня 2018 року до липня 2020 року, оскільки у його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 здійснювався ремонт та перепланування, на що він отримав від позивача ключі від спільної квартири, а з серпня 2020 року у зв`язку із проведенням ремонту у квартирі позивача, що знаходиться в стані «сирець» за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово позивач проживатиме із двома малолітніми дітьми у їхній спільній з відповідачем однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Також сторони домовились про те, що цю однокімнатну квартиру згодом продадуть після її звільнення та кошти від продажу буде розподілено між ними.

Однак після того, як позивачем на початку 2020 року було розпочато обговорення із відповідачем питання щодо встановлення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , відповідач почав чинити перешкоди у користуванні з ним спільною квартирою шляхом заміни замка до вхідних дверей без відома позивача, одразу після звільнення ним та його новою сім`єю їхньої спільної з відповідачем однокімнатної квартири, що підтверджується листом про розгляд запиту на інформацію від 31.08.2020 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, в якому чітко зазначено, що екіпаж патрульної поліції 21.08.2020 здійснював опрацювання звернення ОСОБА_1 , і після завершення сформував електронний рапорт, в якому зазначив: «Прибувши на місце події виявили заявницю, яка повідомила, що не може потрапити в квартиру по АДРЕСА_1 , тому що її колишній чоловік змінив серцевину замка. Піднявшись до квартири, заявниця не змогла до неї потрапити. Також колишній чоловік в телефонному режимі повідомив, що дійсно змінив замок та термін давності розподілу майна між ними минув та, що він є одноосібний власник майна [...]» , дана обставина також підтверджується відеозаписом (відеодиском).

З серпня 2020 року позивач намагалась мирним шляхом врегулювати конфлікт, що виник між нею та відповідачем стосовно проживання у квартирі, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте сторони не дійшли згоди, у зв`язку із чим позивач була змушена звернутись за захистом своїх законних прав до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, провадження № 2/344/1299/21. що набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання права власності на частку в майні подружжя задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_5 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_5 .

У зв`язку із неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні права власності позивача та у здійсненні позивачу перешкод у користуванні квартирою безпосередньо для проживання у зв`язку із проведенням ремонтних робіт у власній квартирі, яка була придбана 28.01.2021 в стані «сирець», ОСОБА_1 була змушена орендувати для проживання із двома малолітніми дітьми іншу квартиру з серпня 2020 року по серпень 2021 року, що підтверджується договорами оренди житлового приміщення №5 від 01.09.2020, №6 від 02.01.2021, №7 від 01.04.2021 №8 від 01.07.2021, укладеними між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_2 ), оскільки не мала іншого житла для проживання разом зі своїми малолітніми дітьми, що спричинило їй майнову шкоду на суму 118 500,00 грн (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківській області від 28 березня 2023 року у справі № 344/15623/21, провадження № 2/344/352/23, що набрало законної сили 31 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 52 000,00 грн.

Позивач вважає, що протиправними діями відповідача було спричинено шкоду моральному здоров`ю позивача та двом малолітнім дітям, що спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені свої права, цивільного життя були перенасичені негативними емоціями, психічними переживаннями, які продовжувались протягом судового розгляду справ з серпня 2020 року по червень 2023 року.

Зокрема, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 17.09.2020 № 990 встановлено порядок участі батькові ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : перша та третя субота з 12.00 години до 19.00 години, друга та четверта неділя з 12.00 години до 19.00 години.

Позивач зазначає, що враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), завдана моральна шкода становить у розмірі 110 000,00 грн та є мінімальною компенсацією за перенесені нею та її малолітніми дітьми: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 душевних страждань щодо протиправної поведінки відповідача до неї, членів її сім`ї та близьких родичів, а також у приниженні честі та гідності позивача та членів її сім`ї, а також її особистої ділової репутації.

Внаслідок протиправних дій відповідача позивачем та її дітьми понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх прав, обов`язків, звичок і потреб, які позивач могла б реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту її порушених прав та порушених прав і свобод своєї сім`ї. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди дорівнює 110 000, 00 грн.

За таких обстави позивач просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 110 000, 00 грн (т. 1 а.с. 1-9).

12 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Жиляка М.Д. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач вважає, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є необґрунтованими та надуманими.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, початок перебігу позовної давності ОСОБА_1 пов`язує з 21.08.2020, коли вона повідомила екіпаж патрульної поліції, що не може потрапити в квартиру по АДРЕСА_1 , тому що її колишній чоловік змінив серцевину замка. Про це позивач довідалась, коли не змогла потрапити до квартири, піднявшись до неї.

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом минув трирічний строк від дня, коли позивач дізналась про порушення її права, стороною позивача робиться заява про застосування судом позовної давності.

Щодо суб`єктного складу осіб, яким нібито завдана моральна (немайнова) шкода, та розміру такої шкоди, завданої цим особам, ОСОБА_1 у позові зазначає, що протиправними діями відповідача спричинено шкоду її моральному здоров`ю та двом її малолітнім дітям, перенесені нею та її малолітніми дітьми: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 душевні страждання щодо протиправної поведінки відповідача до неї, членів її сім`ї та близьких родичів

Як можна побачити із доводів позивача, нею аргументується, що моральну шкоду завдано їй, ОСОБА_1 , малолітній доньці ОСОБА_7 , малолітньому сину ОСОБА_8 , неконкретизованим членам сім`ї та близьким родичам.

Таким чином, заявлення ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 110 000,00 гривень їй та іншим фізичним особам є необґрунтованим, так як інші особи не є співпозивачами у даному цивільному провадженні, а всю суму позивач просить стягнути виключно на її користь.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не наводить зрозумілої та чіткої причини, в чому полягає завдана їй моральна шкода та вказує як підстави для настання такої, що її цивільне життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, які тривали протягом судового розгляду справ з серпня 2020 року по червень 2023 року, позбавлення можливості реалізації своїх прав, обов`язків, звичок і потреб, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади. Варто зазначити, що зазначена позивачем її участь у судовому розгляді певних справ, як причина настання для неї моральної шкоди, не витримує розумної критики, а більше того ОСОБА_1 користувалась правовою допомогою адвоката у попередніх судових процесах. Крім того, позивачем зазначається, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності її та членів її сім`ї, її особистої ділової репутації, однак доказів на підтвердження вказаного не надає. Крім того, позивач обґрунтовує у позовній заяві заподіяння їй страждань, вимушених змін у її житті та членів її сім`ї, порушення нормального способу життя, що виражається у розмірі 118 500,00 гривень майнової шкоди, однак такий спір на даний час уже вирішено рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року у справі №344/15623/21, зміненим постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2023 року.

ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами розмір заявленої нею до відшкодування моральної шкоди у сумі 110 000,00 грн.

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, незручності, які були понесені нею у зв`язку із орендуванням квартири для її проживання разом з дітьми на час розгляду Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області справи про поділ спільного майна подружжя задоволені грошовими коштами відповідача за рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року у справі №344/15623/21, зміненим постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2023 року.

За таких обставин відповідач вважає, що аргументи позивача про завдання їй моральної шкоди є надуманими та не заслуговують на увагу суду. Просить у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с. 109-114).

12 січня 2024 року представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. У заяві просить застосувати строк позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, до вимог ОСОБА_1 , заявлених із пропущеним терміном позовної давності, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 110000,00 грн моральної (немайнової) шкоди (т. 1 а.с. 127-129).

19 січня 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому підтримує заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та просить суд про їх задоволення (т. 1 а.с. 134-147).

19 січня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заперечення про застосування строків позовної давності, в якій просила відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі, посилаючись на те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану (т. 1 а.с. 202-205).

13 травня 2024 року представником відповідача адвокатом Жиляком М.Д. подано заперечення (на відповідь на відзив), в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної (немайнової) шкоди у розмірі 110 000,00 грн (т. 2 а.с.78-82).

12 червня 2024 року позивачем подано до суду додаткові пояснення по справі (т.2 а.с.124-126).

11 лютого 2025 року позивачем ОСОБА_1 подані до суду додаткові пояснення по даній справі (т. 3 а.с. 36-41).

29 травня 2025 року позивачем подані до суду додаткові пояснення по даній справі, в яких підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі (т. 3 а.с. 85-89).

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (т. 1 а.с. 48-49).

Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с.50-51).

Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 55-56).

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкладено підготовче судове засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди на 29 квітня 2024 року на 10 годину 30 хвилин. Визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 у підготовче засідання на 29 квітня 2024 року на 10 годину 30 хвилин (т. 2 а.с. 69-70).

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 4-6).

Пояснення учасників справи у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 17 листопада 2025 року, позивач ОСОБА_1 не прибула, проте надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Надаючи пояснення у судових засіданнях, позивач підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Жиляк М.Д. до суду у судове засідання, призначене на 17 листопада 2025 року, не з`явилися, проте представником відповідача до суду через систему «Електронний суд» подана заява, в якій просить проводити засідання за відсутності відповідача та його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Жиляк М.Д., надаючи пояснення у судових засіданнях, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити.

Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 17 листопада 2025 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки № 1038 про реєстрацію місця проживання особи позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 11-12).

Батьками ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батько ОСОБА_9 та мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13).

Батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 14).

Позивачем долучено до матеріалів справи додаток № 1 до протоколу КР № 22 від 28.02.2013 «Програма «Доступне житло під 3 % річних» (т. 1 а.с.15-18).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року, що набрало законної сили 27 лютого 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу прізвище позивача « ОСОБА_11 » змінено на дошлюбне « ОСОБА_12 ». Малолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 19-21).

Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 17.09.2020 № 990 встановлено порядок участі батькові ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : перша та третя субота з 12.00 години до 19.00 години, друга та четверта неділя з 12.00 години до 19.00 години (т. 1 а.с. 22).

19 липня 2021 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/14226/20, провадження № 2/344/1299/21, що набрало законної сили 26 серпня 2021 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання права власності на частку в майні подружжя задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_5 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_5 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 5017,30 грн (т.1 а.с.23-30).

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року, яке набрало законної сили 31 серпня 2021 року, ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено (т. 1 а.с. 31-32).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківській області від 28 березня 2023 року у справі № 344/15623/21, провадження № 2/344/352/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60000,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 600,00 грн (т. 1 а.с. 33-37).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди до 52 000 грн та судовий збір до 520 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 209,35 грн судового збору за подання апеляційної скарги (т. 1 а.с. 38-46).

25 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», Кредитором, та ОСОБА_10 , Поручителем, ОСОБА_2 , Позичальником, був укладений договір поруки № 388/10/2013/0047, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором № 388/10/2013/0047 від 25 жовтня 2013 року (т.1 а.с.67-69).

25 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», Іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, за яким Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю не пізніше 24 жовтня 2018 року кредит у розмірі 110000,00 грн та сплатити проценти за користування кредитом. Предметом іпотеки є квартира, яка буде створена у майбутньому та яка є предметом цього договору, - квартира АДРЕСА_5 (т.1 а.с.70-77).

27 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», Іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , Іпотекодавцем, укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.78-79).

Позивачем надано копію виписки по особовому рахунку ОСОБА_10 за період 4 квартал 2012 року 2013 рік (т. 1 а.с. 102-108).

Згідно копії Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 25.09.2015 (т. 1 а.с.148, т.3 а.с. 42).

Відповідно до довідки № 3724 про реєстрацію місця проживання особи, з 08.06.2018 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 149).

28 січня 2021 року між Приватним підприємством «Панорама Прикарпаття». Продавцем, та ОСОБА_1 , Покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким Продавець передає у власність Покупця належну Продавцю квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.150-156).

24.06.2022 ОСОБА_1 підписувалася заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 157-159).

28.06.2022 складений акт на пуск газу у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 160-161).

30 вересня 2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.09.2020 (т.1 а.с.162).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2021 року. яке набрало законної сили 29 квітня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів (т. 1 а.с. 163-167).

15 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вертикаль», Продавцем, та ОСОБА_2 , Покупцем, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, за яким Продавець продав, а Покупець прийняв майнові права на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.168-171).

25 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», Банком, та ОСОБА_2 , Позичальником, укладений кредитний договір № 388/10/2013/0047, за яким Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 110 000,00 грн (т. 1 а.с. 172-178, т. 3 а.с. 56-62).

10.09.2021 ОСОБА_1 зверталася до начальника відділення 47/09 АБ «Укргазбанк» про надання оригіналів документів на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 179).

11 листопада 2021 року був укладений договір позики між ОСОБА_1 , Позикодавцем, та ОСОБА_2 , Позичальником, за яким Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у сумі 52 000,00 грн, які Позичальник зобов`язується повернути у визначений термін (т. 1 а.с. 180).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, іпотекодержателем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», заставодавцем - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 181-184).

11 січня 2022 року між ОСОБА_2 , Продавцем, та ОСОБА_14 , Покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким Продавець передає у власність Покупця квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 185-186).

11 січня 2022 року ОСОБА_1 складена розписка про те, що вона отримала кошти за продаж квартири по АДРЕСА_1 від ОСОБА_14 у сумі 28 000 доларів США і 1500 доларів США (т.1 а.с.187).

ОСОБА_1 була дана відповідь Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області на її запит від 14.03.2022 про те, що її запит направлено за належністю до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, оскільки 11.01.2022 виїзд на місце події здійснювали працівники Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (т. 1 а.с. 190).

Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області була дана відповідь ОСОБА_1 на її звернення від 21.03.2022 за вх. 10-31 (т. 1 а.с. 191).

ОСОБА_1 зверталася до начальника відділення 47/08 Івано-Франківського ДО про надання про надання копії паспорта із кредитної справи (т.1 а.с.192).

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк», Банком, та ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , був укладений кредитний договір № 044/12/12/0047, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 доларів США (т. 1 а.с. 198-201).

ОСОБА_9 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 206).

13 березня 2023 року складена службова характеристика на ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 218).

Відповідач ОСОБА_9 має військовий квиток серії НОМЕР_5 (т.1 а.с.219-221).

Згідно копії Витягу з наказу № 21 від 27.04.2022 солдата ОСОБА_9 зараховано на посаду старшого навідника 4 гармати 2 гаубичного артилерійського взводу 3 гаубичної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_6 , ВОС-133803А, «старший солдат», з посадовим окладом 2910 гривень на місяць (т. 1 а.с. 222).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 , солдат ОСОБА_9 перебуває на військовій службі з 27.04.2022 (т. 1 а.с. 223).

ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 (т. 2 а.с. 13).

Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця 86А», у квартирі АДРЕСА_9 фактично проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.2 а.с. 14).

24 лютого 2020 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_9 , Продавцем, та ОСОБА_16 , Покупцем, за яким Продавець передає у власність Покупця квартиру АДРЕСА_10 (т. 2 а.с. 15-18).

Згідно інформації Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця 86А», членом об`єднання є власник квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_1 , яка разом з дочкою та сином проживає у квартирі АДРЕСА_9 з вересня 2022 року, так як у вказаній квартирі по серпень 2022 року проводилися ремонтні роботи по облаштуванню побутових умов, до цього часу зазначена квартира знаходилася у стані непридатному для проживання сирець (т. 2 а.с. 19).

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Адвокатського об`єднання «Лекс Консалтинг» із запитом про підтвердження оплати за договором № 146 від 28.08.2020 (т. 2 а.с. 36-50, 52, 129-130, 246).

15 травня 2024 року ОСОБА_4 складена заява про факт підтвердження передачі коштів своїй дочці ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 131).

01 лютого 2024 року додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати витрат на правову допомогу у розмірі 5265,82 грн (т. 2 а.с. 132-136).

27 грудня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 , Продавцем, та ОСОБА_17 , Покупцем, за яким Покупець приймає від Продавця квартиру АДРЕСА_11 , і зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі (т. 2 а.с. 157-161).

Згідно звіту про незалежну оцінку однокімнатної квартири, загальною площею 46.3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки складає 835 300,00 грн (т. 2 а.с.170-191).

Позивачем ОСОБА_1 здійснювалася оплата за ремонтні роботи квартири (т.2 а.с. 192-222).

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до співвласників квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , про надання інформації щодо проживання останньої з дітьми у згаданій квартирі з вересня 2020 року по вересень 2021 року (т. 2 а.с. 258-261).

21 вересня 2024 року була надана відповідь від співвласників квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , згідно якої останні підтверджують те, що за вказаною адресою ОСОБА_1 з дітьми ( ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ) у згаданій квартирі з вересня 2020 року по вересень 2021 року не проживали (т. 2 а.с. 262, 264-265)

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_8 на праві приватної власності, розмір частки 1/9, належить ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_22 (т.2 а.с.263).

08 листопада 2021 року був укладений договір позики між ОСОБА_9 , Позикодавцем, та ОСОБА_1 , Позичальником, за яким Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти у сумі 52000,00 грн, що в еквіваленті у перерахунку по узгодженому курсу валюти на день позики становить 2000 долари США, а Позичальник зобов`язується повернути суму позики у строк встановлений цим договором (т.3 а.с.95-97).

Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду

за результатами розгляду справи.

Частина перша статті 4 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина перша статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

Батьки та дитина є учасниками сімейних відносин (частина друга статті 2 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частин першої-другої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 Сімейного кодексу України).

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, визначених Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2021 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/14226/20 провадження № 2/344/1299/21, що набрало законної сили 26 серпня 2021 року, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_5 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_5 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківській області від 28 березня 2023 року у справі № 344/15623/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 000,00 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2023 року рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року змінено та зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди до 52 000 грн та судовий збір до 520 грн.

У мотивувальній частині рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, з висновками якого погодився Івано-Франківський апеляційний суд, зазначено, що «…фактично під час судового розгляду справи № 344/14226/20 судом було встановлено протиправність дій ОСОБА_2 , які полягали у здійсненні перешкод ОСОБА_1 щодо користування належною їй на праві спільної власності з ним квартирою (в тому числі, і для проживання), у зв`язку з чим його було зобов`язано усунути такі перешкоди...

Суд приходить до висновку про те, що в спірних правовідносинах Позивачем доведено наявність підстав для настання деліктної відповідальності Відповідача відповідно до ст. 1166 ЦК України, а саме наявність складу правопорушення:

а) наявність шкоди (у вигляді витрат на оренду квартири для проживання);

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди ОСОБА_2 (підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20);

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача (підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20).

Підстав, які відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України звільняли би Відповідача від відповідальності (завдання шкоди не з його вини) стороною Відповідача Суду не наведено, а Судом таких обставин не встановлено».

Вирішуючи вимоги позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд з`ясовує та виходить з наступного.

Протиправна поведінка відповідача ОСОБА_2 , якого позивач ОСОБА_1 вважає заподіювачем шкоди, підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, а також рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2023 року у справі № 344/15623/21.

Наявність завданої моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 та двом її малолітнім дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтверджується тим, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 життя позивача та її малолітніх дітей було перенасичено негативними емоціями, психічними переживаннями, які продовжувались протягом тривалого періоду часу.

Також суд виходить з того, що ОСОБА_2 , будучи батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , завідомо знехтував життєвими потребами малолітньої доньки, позбавив її матеріального утримання в частині забезпечення житлом, що призвело до суттєвого порушення прав дитини і потягнуло за собою спричинення значної моральної шкоди.

Також суд зазначає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач та її діти не зазнали страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Таким чином, суд вважає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, нервова напруга та переживання щодо поновлення порушених прав, втрата нормальних життєвих і сімейних зв`язків, що виникли внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 , вимагали від позивача ОСОБА_23 додаткових зусиль для організації свого життя та життя малолітніх дітей, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, та свідчать про заподіяння їй моральної шкоди.

Причинний зв`язок між завданою позивачу моральною шкодою та протиправною поведінкою заподіювача підтверджується рішеннями Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20 та від 28 березня 2023 року у справі № 344/15623/21.

Аналіз наведених норм, які регулюють деліктні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди.

Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Щодо наявності вини, як підстави для деліктної відповідальності, то відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про відсутність вини відповідача, відповідно підстав, які б звільняли відповідача від відповідальності (завдання шкоди не з його вини), стороною відповідача суду не наведено, а судом таких обставин не встановлено.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обґрунтованими.

Визначаючи розмір завданої моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, тому суд, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 (адміністративне провадження №К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача та її дітей, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі, яка за переконанням суду, становить 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень нуль копійок).

Посилання представника відповідача на те, що позивач звернулася до суду поза межами позовної давності, відхиляються судом з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом 15 грудня 2023 року, про порушення свого справа позивачу стало відомо з 21.08.2020, коли вона повідомила екіпаж патрульної поліції, що не може потрапити в квартиру по АДРЕСА_1 , тому даний строк міг би бути обмежений трьома роками, що передували строку подання заяви про застосування позовної давності, отже трирічний строк слід було б рахувати з 22 серпня 2020 року по 22 серпня 2023 року.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та відмінено з 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651

Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні »№ 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.

Таким чином, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Отже, аргументи сторони відповідача про пропуск позивачем позовної давності є помилковими.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції від 15 грудня 2023 року, позивачем сплачено судовий збір за даним позовом у розмірі 2684,00 грн (а.с. 10).

Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 120,00 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на відшкодування моральної (немайнової) шкоди 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень нуль копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 120,00 грн (сто двадцять гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_12 .

Повний текст рішення складено та підписано 25 листопада 2025 року.

Суддя Мелещенко Л.В.